vciklii^ vaUfiilonn, men vid av den senaic en äUla laiidlorm, näm- 

 ligen jusl A. arcuatum Mieh. (ienom omiallande kultuiförsök har 

 Gluck lärl känna de olika arternas varialionslaliliid och alltid fun- 

 nit dem väl skilda, i synnerhet i ekologiskt hänseende. Och som 

 genomgående morlologiska karaktärer anför han, att A. Planlagohav 

 ett rakt stift, som är något längre än fruktämnet, samt de flesta 

 frukter med blott en rvggfåra, medan A. gvdmineum har ett kort, 

 utåt krökt stift och nästan alltid frukter med tvä ryggfäror. VÄiiiv 

 dessa karaktärer kommer gollandsväxten att höra till A. Plantago. 

 Härmed stämmer ock, att en verklig valtenform av densamma aldrig 

 iakttagits. Dess identitet med vad Gluck kallar A. Planlago v. lan- 

 ceolatum Schultz (= f. stenophijUum A. & Gr.) är därför tydlig. Att 

 jag förut förväxlat den med A. graminenm. har jag funnit bero därpå, 

 att museernas exemj)lar under detta eller säsom synonym ansed(hi 

 namn till stor del äro oriktigt bestämda. Icke ens F. Buchenau, 

 som särdeles ingående sysselsatt sig med släktet och bearbetat det 

 i A. Englers "Das Pflanzenreich ' (IV: 15, 1903), har enligt vad 

 jag sett i Hb. Berol. lyckats hålla A. gramineum och stenoj)hijUum- 

 typen av A. Plantago fullt isär. De kunna också vara så förvillande 

 lika, att först en noggrann undersökning av blomma och frukt kan 

 ge säker bestämning. Den senares ungefär dubbelt så stora blom- 

 mor och ljusare grågula frukter (hos A. grannncnni mörkgrå!) ge 

 härvid ofta redan habituellt en mycket god ledning. 



Men om det alltså måste medgivas, att Alisma Plantago tillsam- 

 mans med stenophijllum-typen bildar en viss en h e t, så är ändock 

 den senares systematiska valör ej utan vidare klar. F. Buchenau 

 säger härom i ''Das Pflanzenreich' (anf. st., sid. 15): "dic forma 

 slenoplujUnm der var. Michaletii" (= Glucks A. Plantago) "schliesst 

 sich der breitblälterigen Form an, ist aber weit seltener als sie und 

 biidet sich offenbar direkt aus ihr bei schwächercr Ernährung". 

 Gluck däremot anser tydligen olikheten vara av genotypisk art, när 

 han säger: "die Blattgestall ist, soweit meine Erfahrung bis jetzt 

 reicht, fiir ein und dasselbe Exemplar Jahre läng konstant", men 

 tillägger även: "zwischen den beiden typischen Varietäten gibt es, wie 

 auch jeder Sammler weiss, zahlreichc Zwischenglieder" (anf. st., sid. 

 6). Båda uppfattningarna torde innebära en viss sanning. Det finnes 

 nändigen otvivelaktigt mycket svaga individ, främst ungplantor, 

 av den bredbladiga A. Plantago \ vilka i herbarier endast med största 



^ I Hb. BeroL har jag taktiskt också sett sådana av Buchknau betecknade så- 

 som f. slcnojibtjlliim. 



