43 



liäiiist i liera årgångar av l^inska Mosskiilliirl. Arsh., (len sc-nares 

 i Ada FoiTsl. Fcnn. 12:1, 1019) ett 10-tal fyndorter lör suhlossila 

 Irön av Najas femiissiiiKi från Karelska näset, Salakunla, Melleista 

 och Norra Öslerhollen. Pa gruiidvalen härav är del e] aiiUVu- vagal 

 all betrakta arten som en relikl i k^inlands nulida Hora, oeh om 

 så är fallel, torde den iilgöra ett av de säkrast laslslällda exemplen 

 på reliktendemism, som löreligger från någon del av hela världen. 

 Förekomsten i Norra Österbotten erbjuder en osökt analogi till 

 Ålisma * Wahlcnbcrgii vid l^eåborg. Man har i allt enligt min Iro 

 lungt vägande skäl att betrakta även den sistnämnda som en re- 

 liklendem i den noriliska floran. Eftersom dess småfrukter visa 

 lydliga avvikelser från Alisma Plantacio, bör det ej vara omöjligt 

 att genom aktgivande på subfossila A//.s7;jrt-frukter skaffa säkrare 

 bevis för ett sådant antagande. 



2. Bromus Benekeni (Lge) Syme och B. ramosus Huds. 



Först 18G4 framhölls av E. Kostrup (i Vidensk. Meddel. fra na- 

 lurhist. Foren., 1864, sid. 119), att det gräs, man dittills i allmänhet 

 betecknat såsom Schedonorus asper (Murr. ) Fr., även inom den 

 nordiska floran omfattar två typer, som med skäl kunna l)etraktas 

 som skilda arter. Den förbisedda arten vore S. serotiniis (Benek.) 

 Rostr., som nu påvisades för Danmark. Två år senare anmäldes 

 densamma såsom svensk av A. Falck (i Bot. Notis. 1866, sid. 48), 

 som sett ett exemplar (under namn av S\ asper) från Borgholm 

 lÖland), insamlat 1863 av L. P. Holmström och I. Lyttkkxs. Re- 

 dan i samma årgång av Bot. Notis. (sid. 18;')) omtalas den även 

 från Stenbyhallar i Skåne och Klinte på Gotland. Av C. H.artman 

 upptogs den i 10:de uppl. av 'Handbok i Skandinaviens Flora" 

 (1870) såsom underart till S. asper. 



Synnerligen viktiga iakttagelser över dessa gräs meddelades av 

 .loH. Lange, som ingående studerat dem både i naturen och her- 

 baricr (jfr. Overs. Kongl. Danske Vidcnskab. Selsk. Forh. 1871 o. 

 1873). Han säger sig vara mest böjd att betrakta dem som goda 

 och väl begränsade arter samt tillägger (anf. st., 1873, sid. 87): 

 Jeg har vel, skjont sjeldent, fundet enkelte Fxemplarer, hvor en 

 eller anden Karakter var mindre tydeligt fremtra'dcnde, men jeg 

 mindes ikke nogensinde al have seet Former, der stode saaledes 

 midt imellem begge, at de ikke bcstemt kunde henfores til den 

 ene eller anden af disse o'J som l"olge heraf inaatte erkheres foi- 



i 



