45 



(tsf)ei\ under vilken .S. serotiniis ställdes som iinderarl, sa I. e\. ännn 

 i ll:lc iippl. (1879) av "Hallmans Flora", eller blott såsom varietcl, 

 t. ex. av L. M. Nkuman i "Sverij^es Flora" (1901). Först i C. A. M. 

 Lindmans "Svensk Faneroifanillora " (1918) linnas åter två skilda 

 arter, här säsoni Xcriui licuchcni oeh X. niniosd. Och i utländsk 

 litteratur har det inj4alunda ij;ätt bättre, snarare tvärtom. T. ex. i 

 "Synopsis der mitteleuropäischen Flora" (II: 1, 1901) av P. Aschkhson 

 och P. Graebnkk upptas de blott som "Kassen" av Bromus ramosus, 

 vilket motiveras på följande sätt (anf. st., sid. 57G). "So eharak- 

 tcrislisch die beiden Hassen sind . . . , so erscheinl es doch un- 

 niöglich, ihncn einen höheren systematisehen Rang zuzuerkennen, 

 da sich nicht sciten nielil hibride Ucbergangsformen zwisehen 

 beiden finden. Die einzelnen Merkmale kommen oft bei der eincn 

 Hasse in der fur die andere charakteristischen Ausbildung vor". 

 Liknande uppgifter finnas litet varslades i litteraturen, och en 

 dylik systematisk anordning är dcu vanligaste även i de bästa mo- 

 derna floror. 



Det torde av ovanslående vara klart, att Bromus Benekeni och 

 B. ramosus i nuvarande stund ingalunda äro allmänt erkända så- 

 som skilda arter. Osäkerheten i fråga om bestämningarna synes 

 också vara mycket stor snart sagt överallt. Detta är också den 

 väsentligaste orsaken, varför jag upptagit dessa växter till en för- 

 nyad granskning, icke minst för att få en säker uppfattning om 

 deras utbredning i Norden. Allt vad jag sett talar för två goda 

 och skarpt skilda arter, ^'arken i naturen eller herbarier har jag 

 sett ett enda tvivelaktigt individ. 



Min erfarenhet om dessa gräs i naturen har jag hämtat främst 

 från Schweiz. Här tycktes bägge vara i stort sett lika vanliga, 

 åtminstone på nordsidan av Alperna, kanske med en svag övervikt 

 för Bromus Benekeni. I full utveckling, d. v. s. anthes eller post- 

 floration, voro de redan på långt håll lätt igenkännliga genom den 

 olikartade axvippan (se nedan!), ett intryck som alltid bekräftades 

 vid noggrannare granskning. Blomnings- och fruktmognadstiden 

 fann även jag inemot två veckor skild för de båda arterna. Så 

 t. ex. såg jag på ett ställe nära Zurich den 17 augusti 1921 bägge 

 fullständigt om varandra, B. ramosus med utbredd axvippa och 

 rent gröna ax, B. Benekeni med hopdragen axvippa och övcrmogna 

 ax. En genomgång av de stora herbarierna i Zurich, tillhöriga 

 Polytechnicums och Universitetets botaniska museer, gav alldeles 

 samma resultat. Bestämningarna voro ytterst otillförlitliga, men 



