40 



i n t L' I c 11 (1 a e'\emj)lar gav anledning till tvekan liots ii])pgiflen 

 i "Flora der Sehwciz, 2. Teil: Kritische Flora" (.'5. Aull., 1<)14) av 

 H. ScHiNZ och W. Khllp:r: "cs linden sich bei uns zahlrcichc Zwi- 

 schenlormen" . Denna uppfattning grundar sig upperbarligen därpå, 

 att nian läst sig för myckel vid enstaka florakaraktärer och ej ve- 

 derbörligen beaktat dem alla tillsammans, d. v. s. växtens habitus. 

 De karaktärer, som jag funnit mest användbara lör åtskiljande 

 av de liäda arterna, äro följande. 



B. Benekeni. 



Översta bladslidan utan eller 

 med blott enstaka, längre hår, 

 men nästan alltid med tät och 

 fin ullhärighet. 



Ax vippa föga utljredd, med (2 — i 

 ;i — 5 korta grenar vid de nedre 

 lederna, som fullmogen tämli- 

 gen hopdragen och ensidig. 

 Fjället vid nedersta grenkran- 

 sen oftast utan längre hår. 



B. ramosiis. 

 Översta bladslidan tätt besatt 

 med långa hår, men utan fi- 

 nare ullhårighct. 



Axvippa mycket vid, med (1 — ) 

 2 långa grenar vid de nedre 

 lederna, även som fullmogen 

 allsidigt utbredd. Fjället 

 vid nedersta grenkransen med 

 långa kanthår. 



Ensam användbar för att grunda säker iiestämning är v^äl åt- 

 minstone i herbarier ingen av dessa karaktärer. Axvippans form 

 torde visserligen i och för sig höra till det mest karakteristiska, 

 men dess fastställande kräver ett lämpligt utvecklingsstadium. Så 

 gott som ständigt leder däremot ett aktgivande på den översta blad- 

 slidans hårighet till säkert resultat, och härvid är det förekomsten 

 eller icke av den fina ullhårigheten, som är av största vikt. Endast 

 i ett par fall har jag hos Bromus ramosus anmärkt en mycket svag 

 ullhårighet på slidans allra översta del. Och å andra sidan har 

 jag endast hos två individ från trakten av Kristiansand av B. Be- 

 nekeni funnit de översta bladslidorna nästan alldeles kala och blott 

 allra längst upp försedda med enstaka, korta och raka hår. Men 

 även för dessa rena undantagsfall rådde ingen tvekan om bestäm- 

 ningen, då övriga karaktärer, såsom axvippans utbildning o. s. v., 

 talade ett mycket tydligt språk. 



Revisionen av museernas material av dessa Bromus-nrtQr har 

 visserligen föga omgestaltat uppfattningen om deras utbredning i 

 Norden. Men då jag sett en hel del ej publicerade fyndorter, och 

 då överhuvud ingen sammansiriilning från senare lid föreligger. 



