50 



Öst erj^öt land. Omberg: (1819 J. P. Rosén, 1824 J. W. Zettcrstedt, 



1840 C. U. Frielsch, 189:5 1:. Lindeberg), Västra Väggar (1825 G. Wahlenberg). 



Västergötland. Kinnekulle: Råby äng (C. J. Rjörlingsson).' 



r])l)land. Möja: Ramsmoraö (1914 A. IIul])hers, 191() G. Samuelsson, 



191(). 1918 o. 1921 T. Vestergrenl, Storö (191(5 T. Vestergren), Hemö i Rergbo 



skärgärd (1918 T. Vestergren). 



Norge. 

 R o g a 1 a n d . Finnö: Landa (1833 M. N. Rlytl). 

 II or dal an (L llnnäs (Moster): Skimmeland vid Notlandsvaagen (1884 



A. Rlytt); Störd: Störsöen (1919 J. Ilolmboe); Skånevik: Ilolmedalsberget 

 (1920 .1. Ilohnboe); Onarlieim (Tysnes): mellan Skorpen och Lökhammer 

 (1919 T. Lillefosse), Skorpens sydända på kalk (1920 J. Holmboe); Ölve: 

 Fuglebergstöen (1911), Ulvenes under "Steinane", Skarvetun (1912 S. K. 

 Selland); Varaldsö: Skjelneshagen (1909 S. K. Selland); Öistesö: Tyrve i 

 Aalvik (1914 S. K. Selland); Ilaus: Ilegraberget mellan Hausvatnet och 

 Rivenes (1918 J. Lid). 



Möre. Sunnylven: Ljöen (1918 O. Dahl). 



På grundval av de exemplar jag .sett och Lange.s uppgifter har 

 jag upprättat de kartor över utbredningen av Bromus Benekeni och 



B. ramosiis, som återges i fig. 2 och 3. Principiellt föreligga blott 

 helt obetydliga olikheter för de båda arterna. Totalutbredningen 

 är i stort sett densamma. Dock framträder för B. ramosiis en mera 

 västlig utbredningstyp, så att den är den vanligare arten (åtminstone 

 i större delen av Danmark samt i södra delen av norska Vestlandet). 

 Anmärkningsvärd är vidare dess såsom det .synes fullständiga från- 

 varo från Norges Syd- och Östland. En mera östlig utbredning 

 företer B. Benekeni. I Sverige ligga de avgjort flesta fyndorterna i 

 östra delen. I Danmark blir växten sällsyntare mot väster. Och i 

 Norge tillhör den främst 'urernes'" vegetation kring Kristianiaf jor- 

 den, i Sydlandets kusttrakter och dalar samt dessutom i Vestlandets 

 fjordtrakter, framför allt de inre delarna. Av A. Blytt räknades 

 den därför också till de "boreala" arterna. Med denna växtens 

 något kontinentala karaktär står det i god överensstämmelse, att 

 den såsom ovan framhållits saknas i större delen av Västeuropa 

 och nordvästra delarna av nordtyska låglandet. 



Mina kartor visa hän på stora ojämnheter i n o m de båda Bro- 

 /n«s-arternas nordiska utbredningsområden, men med mycket ka- 

 rakteristiska drag. Båda ansluta sig till vår allra rikaste lund- och 

 bergrotsflora, till vars sällsyntare element de äro att räkna. Tyvärr 

 fö religga hittills så gott som inga sammanfattande studier över så- 



* E.vemplaret har tillhört K. F. Thedenius' herbarium. F^-ndorten är kanske 

 oj fullt säker. 



