52 



lundväxl, är meddelad av S. Birgkr (i K. Vet.-Akad:s Ark. f. Hot. 

 7: 13, 1908, tavl. 13). För södra Sveriges vidkommande är likheten 

 med Bromus Benekeni synnerligen slående. Avvikelserna ligga hu- 

 vndsakligen däriili, att antalet fyndorter för Cotoneaster så gott som 



överallt, utom i Skåne, 

 är större, så även i 

 västra Sverige, oeh att 

 man har enstaka fynd- 

 orter inuti landet även 

 i trakter, där B. Be- 

 nekeni saknas, såsom 

 vid de inre delarna 

 av Mälaren, på När- 

 kesslättcn samt i Em- 

 äns, lionnebyåns och 

 Viskans dalgångar, d. 

 v. s. just trakter, där 

 en rikare lundflora 

 mera genomgående 

 avlägsnar sig från kus- 

 ten. Större olikheter 

 föreligga från de andra 

 nordiska länderna. Så- 

 lunda saknas Cotone- 

 aster i Danmark utom 

 på Bornholm, medan den å andra sidan förekommer på Åland och 

 i Finlands sydvästra och södra kusttrakter, samt är vida mera ut- 

 l)redd i Norge, till något norr om Trondhjemsfjorden (nordligast i 

 Bindalen), varifrån även en förbindelse äger rum med ett större 

 antal fyndorter i Härjedalen och Jämtland samt några mera iso- 

 lerade i Hälsingland och Medelpad. 



Största överensstämmelsen med Bromus Benekeni i fråga om ut- 

 bredningen synas några av våra lundgräs (och halvgräs) utvisa. 

 Jag avser då främst utom Bromus ramosns sådana arter som Brachi]- 

 podium siliHilicnm (Huds.) U. & Sch., Festaca giganten (L.) Vill., F. 

 siluatica (Poll.) Mil., Hordeum europaeum (L.) AU., Melica uniflora 

 Retz. och Carex silvatica Huds. Detta gäller med liänsyn dels till 

 den regionala utbredningen, dels till de enskilda ståndorterna. I 

 Sverige ha alla dessa sin nordgräns kring Dalälvens nedersta del 

 med undantag av Carex silvatica och Festaca siliHitica. som ha var 



l-ig. 



Hromiis ramosns i Norden. 



