58 



ctlor hcrharicMiia all döma vid hestäniningcn lillerkännes mycket 

 lilen l)cly(lelsc'. I^öljdcn har l)livit, all Montid minor lått en all- 

 deles för vid omfallning. Men det finnes oek arbeten, där man 

 insett detta och ii])pslälll en tredje arl, M. lamprosperma, så t. ex. 

 i 3:d]e upj)l. av W. I). J. Kochs 'Synopsis der Deutsehen und 

 Schweizer Mora" (I, 1892) samt P. Aschersox och P. (iRAEBNER's 

 "Synopsis der mitteleuropäischen Flora" (V: 1, 1913 — 19). Skillna- 

 den gent emot M. rinnlaris skidle väsentligen ligga i växtens ett- 

 årigliel, och att densamma lidigt gulnar. Dessulom skall utbred- 

 ningen vara skild, så att M. lamprosperma av Ascheusox och 

 Graebner blott anföres för de nordiska länderna, Ryssland och det 

 nordösttyska låglandet, medan M. rinnlaris anges för större delen 

 av Europa. För egen del kan jag omöjligt finna någon artskill- 

 nad mellan de bägge sistnämnda typerna. Fröna förele alldeles 

 samma struktur. Endast växtens varaktighet erbjuder någon olik- 

 het, men om denna beror på något annat än ståndortens växlande 

 beskaffenhet, är mycket ovisst. Ej heller i fråga om utbredningen 

 har jag funnit någon olikhet. Typisk M. lamprosperma har jag 

 sett t. ex. från flera ställen i Schweiz, där den i allmänhet kallats 

 M. minor. Och från Sverige har jag sett typiska rinnlaris-iormcr 

 genom så gott som hela utbredningsområdet för M. lamprosperma, 

 ända upp till IMuoniovaara i Norrbotten (1909 I. Montell). Gemen- 

 samt för alla är, att de insamlats under eftersommaren eller hös- 

 ten, åtminstone i regel i källdrag. A r tens namn bör vara ^1/. 

 rivnlaris Gmel. 



I fråga om Montia verna finner jag ingen anledning att förvägra 

 den full arträtt. Låt vara, att endast fröna synas ge en säker ka- 

 raktär, men olikheten härvidlag gent emot M. rivnlaris är dock 

 högst betydande, och några som helst övergångar tyckas icke vara 

 iakttagna. Även utbredningen visar hän ])å tydlig självständighet. 



Från vårt floraområde har jag sett Montia verna endast från 

 Sverige och Danmark. Det danska materialet i Hb. Haun. fann 

 jag vid min genomgång redan tidigare nöjaktigt reviderat. Här 

 må därför en erinran vara tillräcklig, att arten föreligger från ett 

 stort antal fyndställen, fördelade på Bornholm, Sjadland, Moen, 

 Falster, Lolland, Langeland, Fyen och Jylland. Från Sverige före- 

 ligga hittills endast ett par fullt säkra fyndorter offentliggjorda. 

 Bloll från följande ställen har jag själv sett exemplar. 



