138 



pioideae avveko i flera viktiga avseenden från de egentliga borraginaceerna 

 har länge varit känt, men även bland dessa senare hade föredr, funnit en 

 del egendomliga avvikelser inom skilda grupper. Den embryologiska ut- 

 vecklingen inom gruppen Anchuseae, för vilken Lijcopsis kunde tjäna som 

 typ, företer en del intressanta egendomligheter. 



De amfitrojja fröämnena hos Li]copsis äro unitegmiska och tenuinucellata; I 

 mikroj)ylen är riktad snett uppät-inät. Av de få arkesjjorcellerna utveck-! 

 las en till embryosäckmodercell, vilken sannolikt undergår en heterotypisk j 

 delning. Av de efter embryosäckmodercellens delning uppkomna dyad-i 

 cellerna degenererar den övre utan någon ytterligare kärndelning, den I 

 undre dyadcellen konstituerar embryosäcken, som efter ytterligare tre i 

 delningar blir S-kärnig. Kmbryosäcksutvecklingen sker alltså efter s. k.| 

 Scilla-typ. Detta förhållande torde dock ej vara det inom gruppen vanliga. j 

 Redan innan cellbildningen skett i embr>-osäcken, börjar denna utbuktas' 

 mot funiculus, och denna laterala divertikel förstoras hastigt, så att em- 

 bryosäcken, när den är befruktningsmogen, på sagittala längdsnitt har en 

 närmast triangulär form, i vars ena hörn äggajjparaten ligger, i det andra 

 finner man en anti])odcell med tre efemära antipodkärnor. De båda lång- 

 sträckta polkärnorna ligga under äggapparaten. Pollenslangarna växa ekto-- 

 tropt i den ledande vävnaden, tränga in genom mikropylen och utgjuta sitti 

 innehåll i den ena av de stora, dynlika synergiderna. Spermakärnor ha 

 ej iakttagits i embryosäcken, men fördr. ansåg det dock sannolikt, att enl 

 dubbelbefruktning äger rum. De båda polkärnorna föras nu ned i en kraftig 

 ])lasmasträng i den laterala divertikeln, varest en riklig plasmaanhopning 1 

 skett. Här förenas de båda polkärnorna till en centralkärna, som undergån 

 tvenne delningar, så att fyra fria kärnor bildas i den laterala säckens^ 

 plasmamassa. I denna utdifferentieras på detta stadium en tunn vägg, 

 varigenom embryosäcken och endospermet u])])delas i tvenne kamrar, en! 

 mindre lateral med två endospermkärnor (lateralt endosperm) och en större! 

 central likaledes med två endospermkärnor (centralt endosperm). Deti 

 laterala e n d o s p e r m e t s båda kärnor undergå blott en delning, vil-' 

 ken snart åtföljes av väggbildning. Detta endospermparti kommer på såi 

 sätt att bestå av fyra stora, plasmarika celler med så småningom hyper- 

 Irofierande kärnor; det har sannolikt haustoriell funktion. De båda kär- 

 norna i det centrala endospermet undergå upprepade delningar, 

 så att ett stort antal fria kärnor uppstå i det parietala plasmaskiktet; försti 

 på mycket sent stadium sker cellbiidning. En endospermbildning efter 

 denna typ finnes ej förut beskriven hos någon växt. Samma endosperm- 

 typ hade föredr. även funnit hos Nonnea, Pnlmonaria och Symphytam. 

 De båda sistnämnda släktenas laterala endospermceller ha av Lötscher 

 beskrivits som antipoder. 



Den 6" december 1921. 



Professor O. Jlel höll föredrag om "Svampsläktet Crinula Fr."". Före-i 

 draget kommer att tryckas. Prof. Juel demonstrerade vidare skioptikon-l 

 bilder och preparat av laboulbeniaceer. 



Fil lic. R. Sternrk höll föredrag om "(jjnanchiiin yinceloxiciuns utbred-i 

 ning i Sverige". 



