201 



olika sloilcksklasscnia liäipa, dels ser man, all nya aiier lillkoin- 

 niil från och med 1 ni"-rulorna. 



I de fall, då individen kan användas som mållenliel, men fluk- 

 luationsundersökningar, sådana som de av mig ulförda, givit vid 

 handen avvikelser från den enkla sannolikhelslagen, kan man för 

 bestämmande av funktionen P, i många fall använda sig av en av 

 Chauijku (1910, sid. 71) angiven metod. Jag lioppas, alt vid ell 

 annat tillfälle få återkomma härtill. Så mycket kan emellertid 

 sägas, att i de fall, då överdispersion föreligger (se min u])i)sats 

 1922), Pf kommer att stiga långsammare än vid normal dispersion, 

 och att den vid iinderdispersion kommer att stiga snabbare med 

 ytan. Ett växtsamhälle, vars huvudelement rej) resen leras av arter 

 med överdispersion, skulle därför — om individen valdes lill en- 

 het — ge en större "minimiyla" än ett sådant med arler av nor- 

 mal dispersion, och ett växtsamhälle huvudsakligen representerat av 

 arter med underdispersion skulle ge en mindre "minimiyta". 



I sådana fall, då individen är svår att urskilja eller mindre väl 

 definierad, uppstå stora svårigheter av såväl praktisk som teoretisk 

 art. Det är t. ex. i dylika fall icke tillräckligt att rent kvalitativt 

 söka avgöra, om en art finnes eller icke inom provytan. En sådan 

 utsaga utan närmare bestämning låter sig icke användas för en 

 kvantitativ statistisk analys. \\n måttenhet måste väljas. Teoreliskt 

 mest tillfredsställande vore kanske att till enhet välja cellen. Man 

 hade då att studera fluktuationerna i antalet celler tillhörande en 

 viss art, belägna över en viss provyta eller inom en viss provvolym. 

 Enklare är att som enhet välja t. ex. 1 cm^ av artens ifråga täck- 

 ning av ytan. I vilket fall som helst förmår icke längre sanno- 

 likhetskalkylen a ])riori utsäga något om de funktioner, som nu 

 skola återge fluktuationerna samt sambandet mellan sannolik- 

 hetsprocent och yta. A andra sidan är den moderna nuUe- 

 matiska statistiken ingalunda oförmögen att med ledning av ett 

 lämpligt experimentellt material beräkna de ifrågavarande funk- 

 tionerna. 



Om vi antaga täckningen som mätmetod, ställer sig sambandet 

 mellan sannolikhetsprocenl och yta på följande sätt. Tndersök- 

 ningen av fluktuationerna i täckningen antagas ha givit elt nuiterial 

 representerat av frekvenskurvan i fig. 1. 



Vi bestämma oss t. ex. för att anse arten rei)resen terad, då täck- 

 ningen är minst 1 cnr. Sannolikheten för att arten skall vara 

 representerad på en viss provyla är då 



