202 



i 



1 — I /'(r, m.v, A, B 



2 3^ 



8 9 10 cm' 



där r är täckningen, m medcltäckningen per ytenhet, x ytan ocli 

 A^B . . . konstanter. Integralens värde representeras i tig. 1 av den 

 streckade ytan. Vikten av att definiera ett bestämt minimivärde 

 av täckning såsom mått på, att en art är representerad inom i)rov- 



ytan, inses nu lätt. Det är ]u 

 detta, som bestämmer den ena 

 integrationsgränsen. Den kur- 

 va, som anger sambandet mel- 

 lan sannolikhetsprocent och 

 yta (t. ex. i de Du Rietzska 

 diagrammen 1. c), blir därför 

 beroende härav. Det kan in- 

 vändas, att den enkla kvalita- 

 tiva utsagan: arten finnes inom 

 provytan, grundar sig på en 

 om ock omedvetet fastställd 

 dylik minimiyta av täckning. 

 Härpå svaras, att så naturligt- 

 vis stundom kan vara fallet, 

 men att graden av den skärpa, 

 med vilken denna minimitäck- 

 ning är definierad, kommer att influera med olika vikt i olika fall, 

 såsom utan vidare framgår av fig. 1, och att man därför har ut- 

 sikt att vinna mer genom att t. ex. bestämma sig för minimitäck- 

 ningen 1 cm" och noga fasthålla vid denna, än genom att trakta 

 efter att avgöra, om arten finnes eller icke finnes inom ])rovytan. 

 För provytor av olika storlek kommer nu en skara kurvor att 

 erhållas. De ytor, som begränsas av en linje genom abscissan 1 

 och de resp. frekvenskurvorna samt absciss- och ordinataxlarna 

 äro de ovannämnda olika värdena på den funktion F som ökad 

 med — 1 anger sambandet mellan sannolikhet för förekomst av 

 en art och ytan. Tills funktionerna f och T*" blivit beräknade med 

 hjälp av experimentellt material (det är min avsikt att söka ulföra 

 några dylika bestämningar), kunna vi göra något enkelt antagande 

 om funktionen F, t. ex. att den skall vara av formen e~ '"* , d. v. s. 

 att sannolikhetsprocenten uttryckes genom 



Fig. 1. 



