och mycket cgciiarlad vuxllighct, som vi kanske Iramdcics komma 

 att närmare beskriva. Själva Viskadaien är i)ä stora sträckor täckt 

 av ett lager mo- och svämsand samt av en föga utpräglad rull- 

 stensås och äger en flora, som avsevärt skiljer sig frän morän- 

 markernas i det omgivande höglandet. Berggrunden utgöres över- 

 allt av gneis, som ofta träder i dagen men vaidigen är täckt av 

 ett mer eller mindre mäktigt lager morängrus. Pä \'iskadalens 

 västra sida slupar höglandet brant ned i dalen. Mellan Öresjö 

 och staden kallas denna sluttning Hya ås. Nedanför klippväggarna 

 och på de branta sluttningarna finnes en intressant flora. Av 

 träd och buskar förekomma talrikt ek, lind och hassel, under det 

 alm, ask, lönn, olvon, try och hagtorn uppträda sparsamt till en- 

 staka. Bland örter må nämnas: E({iiisetum hiemale, Carex digitala, 

 Polijgonatnm ojficinale, Actaea spicata, Anemone Ilepatica, Alchemilla 

 alpestris, Vicia sepiiim v. montana. Geraninm liobertiaiuim. Mercurialis 

 pereimis, Impatiens noli tången', Epilobiiim coUiniim och montanunu 

 Stachijs siliHitica. Scroplnilaria nodosa, Lathraea Sipiamaria, Aspcrnla 

 odorata. Lactiica muralis och Crepis palndosa. Den östra sluttningen 

 är i allmänhet ej så brant och består till stor del av skogs- och 

 hagmarker med torftigare växtlighet. Ett undantag utgör Krök- 

 lings hage i Gingrids socken, där på ett litet område finnas så 

 gott som alla de träd och örter, som ovan uppräknats. De löv- 

 ängar, som förr i stort antal funnos i trakten, äro nu till största 

 delen försvunna. De ha uppodlats eller utlagts till betesmarker. 

 Barrträden, framför allt gran och en, ha intagit de ädla lövträdens 

 plats, och ljung, lingon- och blåbärsris ha undanträngt de ur- 

 sprungliga växterna till särskilt skyddade lokaler eller helt och 

 hållet utrotat dem. Rudberg anför flera ängs- och lundväxter för 

 Boråstrakten, som nu ej alls eller högst sällsynt återfinnas. Så- 

 dana äro: Carex loliacea, Orchis incarnata, Denlaria bulbifera, Ono- 

 nis aroensis. Pnlrnonaria officinalis. Origanuni vulgäre, Campanula 

 Cernicaria. 



I skogarna uppträda tall och gran ungefär lika ymnigt. I Sand- 

 hults socken vid Pajebo finns en gran med röda årsskott. Den 

 är genom löfte av markägaren skyddad för åverkan. Björken är 

 det allmännaste lövträdet och utgör jämte gran och tall det van- 

 liga trädet i de här allmänna hagmarkerna. Såväl Betala verru- 

 cosa som B. odorata förekomma, den förra torde vara vanligare. 

 Även asp och klibbal äro allmänna, liksom hägg, rönn och sälg. 

 I Fristads, Varnums och S. Vings socknar är gråalen ymnig vid 



