SvKNSK Botanisk Tidskiui-i' 1'.)22. Bd. Ki, H. 2. 



SMÄRRE MEDDELANDEN. 



Föreningens medlemmar uppmanas att till denna avdelning insända meddelanden 

 om märkliga växtfynd o. d. 



Cordiceps militaris (L.) Link i Sverige. 



Bland hypocreaceerna kan släktet Cordiceps säkerligen räknas som det 

 biologiskt mest intressanta. Av dess många arter äro de ojämförligt flesta 

 — omkring ett 100-tal — parasiter på insekter av skilda grupper (skal- 

 baggar, getingar, myror, flugor och fjärilar). De fertila stadierna anträffas 

 så väl på larver och puppor som på imagines. Några helt få arter av släktet 

 parasitera på svampar. Egendomligast av dessa är utan gensägelse Cordi- 

 ceps Clavicipitis Örtegren, som framträdde ny för vetenskapen å Stockholms 

 Högskolas botaniska institut år 1914, och som veterligt icke senare blivit 

 iakttagen. Denna art lever på sklerotier av Claviceps piirpiirea, alltså ett 

 fall av parasitism, där värd och parasit tillhöra tvenne, varandra syste- 

 matiskt närstående släkten. (Jfr. för övrigt R. Örtegrex i Sv. Bot. Tidskr. 

 1916, sid. 53!) Tidigare voro bland svamparna endast Elaphomyces-arivr 

 kända som värdväxter. 



Icke så få Cord/ceps-arter torde vara anträffade hos oss. Fynden äro 

 dock mycket sporadiska, och ingen art kan betecknas som allmän. Detta 

 gäller även om C. militaris, vilken som typ för släktet är behandlad och 

 avbildad i en mängd handböcker och därför är väl känd bland botanister. 

 Emellertid äro säkerligen de lätt räknade, som hållit denna svamp levande 

 i sina händer. Slumpen har nu gjort, att jag själv slött på den vid ett 

 par tillfällen under de senaste åren. Det har därför intresserat mig att 

 sammanställa de uppgifter, som hittills föreligga om denna märkliga svamps 

 förekomst i vårt land. Innan jag meddelar resultatet av denna undersök- 

 ning, torde det emellertid vara lämpligt att ge några data ur svampens 

 utvecklingshistoria. 



Cordiceps militaris är en speciell fjärilssvamp, som dock även uppges 

 angripa skalbaggar. Fjärilslarverna infekteras med säkerhet, långt innan 

 de äro fullvuxna. På vilket sätt detta tillgår, är väl icke närmare utrett; 

 möjligen komma sporer eller koni('.ier direkt på djurens hud, som där- 

 efter perforeras av de utväxande hyferna, eller ock intas smitlofröna med 

 födan i tarmkanalen. Larverna gå länge med sjukdomen utan alt upjihöra 

 med att äta, men de drivas fortare till förpuppning än de fullt friska. Den 



