294 



luncisparken — är den enda hittills kända inom Sverige och därtill av 

 sådan beskaffenhet, att allt synes tala för att växten här är fullt spontan, 

 har jag ansett en anmälan om fyndet vara av intresse för denna tidskrifts 

 läsare. 



Hälsingborg i oktober 1921. 



Thorsten Sjövall. 



Lycopodium inundatum L. i Norrbotten och ny fyndort 

 i Södermanland. 



Vid granskning av ett lärjungeherbarium i Luleå hösten 1917 påträffades 

 ett några centimeter långt Lycopor/zam-liknande skottstycke, som vid när- 

 mare granskning kunde identifieras såsom Lycopodium imindatiim. Då 

 dess hittills kända nordligaste gräns är södra Ångermanland (II. W. 

 Arxell, enl. IIahtmax, Skandinaviens flora, 12. uppl.), var ju fyndet av in- 

 tresse och inbjöd till närmare efterforskning på denna nya nordgräns för 

 en art med. en f. ö. sydlig utbredning, vi kunna säga en ganska utpräglad 

 sydskandinavisk ormbunksväxt. 



Härvid kunde till att börja med växten icke återfinnas på den å eti- 

 ketten angivna fyndorten. Bergnäset vid Luleå (utmed älvmynningen). 

 Men de grunda insjöarna på den sandiga Kallaxheden däremot höll jag 

 före såsom sannolika fyndorter, vilket också besannades. En exkursion 

 den ^6 1919 till ett av dessa träsk, Höträsk, gav strax och ymnigt 

 det sökta. 



Till orientering lämnas följande karakteristik av kronoparken Kallax- 

 heden. Den omfattar en på sydsidan av älvmynningen belägen, mycket 

 vidsträckt, typisk tallhed (pinetum cladinosum) med starkt arid botten på 

 en mäktig, fläckvis som flygsand omlagrad svämsand, höjande sig i ter- 

 rasser från älvkanten till omkring 10 m:s höjd, h. o. d. med sjösänkor, 

 grunda, vegetationsfattiga träsk, nära på uttorkade under torra somrar. 



Lycopodium //H//u/a/»/7i-associationen var lokaliserad till träskets norra 

 strandsträckning med dess halvöppna, koloniartade beväxning inom sjöns 

 översvämningsområde. I själva verket sammanföll den med högvattens- 

 linjen, såvitt den åtminstone bitvis kunde bestämmas av strängar med 

 svämmaterial. I den mycket långsluttande stranden kunde följande bälten 

 urskiljas. Närmast det öppna vattnet en omkring 30 m bred, öppen eller 

 svagt koloniartad sand-dystrand med enstaka småfläckar av Jiincns arti- 

 ciilatiis, Carex Goodenoiighii, Salix repens, Bryum sp. och Splachmim sp.; 

 därpå en remsa av mera förtätad Splachmim i mörkbruna fläckar och ljus- 

 gröna av Bryum (Splachnum-zonen); därpå den några meter breda Lyco- 

 podium-zoncn och till slut en omkring 10 m bred Po/y//-/c/i»m-ungtallzon 

 med Lycopodium Selayo i Polylrichum-tuxornas kant; i zonens övre 

 del voro tuvorna tillökade med Sphaynum och Empelrum; härpå följde i en 

 tvärbrant stigning Kallaxheden. 



I Lycopodium inundcdum-zonen var sammansättningen ungefär den föl- 

 jande (ståndortsanleckning den % 1919 — frekvensbeteckningen enligt 

 Hult-Sernandek): ^-. 



