208 



avdött på våren, vilken iipi)l'attnins väl i sin tur ^\\\[ upphov till den 

 näf,'on ^'ång' synliga uppgiften, att arten är annuell, varmed då väl menas 

 en s. a. s. vegetativ annuellitet, i viss överensstämmelse med t. ex. Ulri- 

 ciilaria-lypvn. Exemplar av den typen (låt säga forma annua) före- 

 komma dock även i mitt material, nämligen Luleå-materialet, som övervä- 

 gande hör hit (fig. 1 v), under det att Sörmlandsexem])laren i allmänhet 

 äro av den i)erenna typen. Skillnaden mellan de båda varianterna fram- 

 träder också däri, att hos forma anmia årsskottens spetsar slagit rot redan 

 under sommaren, under det att hos forma perennis detta ofta icke är 

 fallet (såsom å fig.). Fertiliteten tycks också rikare hos Luleå-exemplaren. 

 Dislachyaformen är där vanlig; t. o. m. 3-axiga årsskott äro i)åträffade. 



Efteråt har följande tillkommit, värt ett omnämnande såsom en god 

 verifikation på den ovan givna ståndortsdiagnosen. En min elev. Sven 

 Thuxmakk, hade jag givit en biui)pgift— till den störi-e, för vars utförande 

 han under sistlidne sommar företog en stipendieunderstödd botanisk resa 

 i Närke — nämligen att söka lokaler för Lijcopodiiim imindalum. Inne- 

 varande höst presenterade han sin mycket noggranna redogörelse och med 

 önskat resultat. Den hade påträffats vid två sjöar uppå Kilsbergen, Gård- 

 sjön och Stora Dammsjön, och i båda fallen lokaliserad till de östra — nord- 

 östra strandavsnitten. I Lijcopodinm-zoxMin utgjordes vegetationen av: 

 lAjcopodhim iiuindatiim, Polytrichum jnniperinnm, Carex jxinicea, Drosera 

 rotiindifolia och Raniinculns Flamimda. — Själv kan jag tillägga en lokal, 

 Igelkärn (Kilsbergen); även där var lokaliseringen nordöstra stranden och 

 i övrigt enahanda omständigheter. 



Örebro i okt. 192L ./. E. Ljiiiujqvist. 



En botanisk utflykt till Österåker i Uppland 1920. 



Ehuru Österåkers socken med sitt läge nära Stockholm borde vara en 

 av de i botaniskt avseende grundligare undersökta av Roslagens socknar, 

 har jag under en något mer än en veckas vistelse i augusti 1920 i östra de- 

 len av socknen gjort flera växtfynd, av vilka jag för att ej taga tidskriftens 

 utrymme i för stort anspråk blott meddelar de, som äro nya eller av växt- 

 geografisk vikt. 



Det område, som under den korta tiden delvis hann undersökas, utgöres 

 av en dalgång, begränsad av lägre berg och backar och bevuxen av en 

 blandskog, där tall, gran, björk och al bilda huvudmassan med insprängda 

 ekar, ofta i större bestånd, lindar, almar, rönnar och på jämnare mark 

 askar. En och hassel äro vanliga. Dalgången genomflytes av en bäck, 

 som avbördar vattnet från Opi)sätrasjön och Strömsjön till fjärden Valler- 

 viksbotten. Bergarten består huvudsakligast av den kalkfattiga hornblende- 

 gnejsen; de här och där i socknen förekommande kalkrika grönstenarna 

 ha ej iakttagits i denna del. Då vegetationen, den vilda som den odlade, 



