310 



gerna, med vilka han sedan kom att sysselsätta sig rätt mycket. Under 

 sådana förhållanden ägnade han sig åt Floras tjänst mer än nyttigt var för 

 de övriga kunskapsgrenarna, som ingingo i den tidens filosofie kandidat- 

 examen, till vilken han tänkte förbereda sig. Några år förflöto sålunda 

 hastigt under ivriga botaniska och zoologiska studier, utan att han kom 

 närmare sin examen. Inom kort var Krok emellertid en av de mest an- 

 sedda och eftersökta kollegiigivare i "naturalhistoria" ej blott för dem, som 

 beredde sig för studentexamens avläggande, utan ock för en mängd av 

 studenter, som skulle taga mediko-filosofisk eller filosofie kandidatexamen. 

 Utan den energie, som han ägde i ovanligt hög grad, skulle han sålunda 

 lätt hava blivit en överliggare, av vilka Fyrisstaden den tiden kunde upp- 

 visa många. 



Höstterminen 1861 blev emellertid ett vikariat ledigt vid Maria skola i 

 Stockholm; det erbjöds honom, och han antog detsamma. Härigenom kom 

 han in på det verksamhetsfält, där han skulle finna sin livsuppgift, skol- 

 mannens, som han sedan odlade under 38 år, 1861—99, då han avgick 

 med pension för att under fortsatt, träget arbete njuta en lycklig ålderdom. 

 Med stöd av utmärkta vitsord från såväl de akademiska lärarne som ock 

 från vederbörande skolmyndigheter samt på grund av ett utgivet veten- 

 skapligt arbete erhöll han, ehuru han ej avlagt någon akademisk examen, 

 av Kungl. Maj:t kompetens för ordinarie kollegabeställning i Stockholm — 

 och detta efter endast 3 terminers tjänstgöring. Under höstterminen 1863 

 utnämndes han också till kollega vid Maria 5-klassiga läroverk, blev 1879, 

 då nämnda skola uppgick i det nybildade Södra latinläroverket, adjunkt 

 vid detta och skötte även, sedan detsamma blivit fullständigt på båda 

 linjerna, den naturalhistoriska undervisningen inom gymnasiiklasserna. 

 Av gamla lärjungar till honom har jag hört, att hans inträde vid skolan 

 medförde en frisk fläkt i undervisningen. Och många av hans forna lär- 

 jungar hava genom vetenskaplig forskning hedrat den gamle läraren. Den 

 biologiska undervisningen har emellertid under hans sista tjänstgöringstid, 

 och i synnerhet under de båda årtiondena därefter, undergått stora och 

 genomgripande förändringar, och helt säkert skulle han ej av vår tids 

 biologer prisas såsom den framstående lärare, som han i själva verket var. 

 Vid sitt tillträde drog han med kraft i härnad mot den gamla undervis- 

 ningsmetoden, som var rent terminologisk, vände sig till den levande na- 

 turens alster och undersökte dem; han blev mera florist och mindre 

 biolog — och namnet biologi älskade han ingalunda. Under sina lektioner 

 krävde han en oavbruten och noggrann uppmärksamhet av sina lärjungar, 

 fordrade ett omsorgsfullt inlärande av den förelagda kursen och ett ordent- 

 ligt herbarium, varjämte han höll sitt ämne högt; i följd av allt detta an- 

 sågs han av många vara en mycket fordrande och sträng lärare. Emedan 

 provårskurs var förlagd till läroverket, har han utövat ett stort inflytande 

 på en mängd blivande lärare. Sällan får man höra en lärare tala så tyst 

 och sakta, som han gjorde, men därigenom tvingade han sina lärjungar 

 att "följa med". Naturligt var, att en så framstående lärare skulle komma 

 att anlitas även vid andra läroanstalter; så var han ock under åtskilliga 

 år lärare vid Högre lärarinneseminariet, folkskoUärarinneseminariet, 

 Stockholms lyceum m. fl. 



