;}64 



clt iilföiiigt meddelande om växtfyndcn härifrän, helst som endast 

 helt få botaniska meddelanden föreligga från denna lokal. 



Ungefär från mitten av Isfjordens nordvästkust skjuter Bohemans 

 tundra ut i Isfjorden i form av en ca. 11 km lång, vid basen om- 

 kring 7 och i spetsen (den långa tungan till själva Kap Boheman 

 frånräknad) ungefär 3, t km bred halvö. I norr gränsar denna 

 halvö till Wahlenbergs glaciär och Yoldia-bay, i öst-nordöst till Nord- 

 fjordens sydligaste del, i söder till Tundra-bay, syd-sydväst till 

 Boreglaciären samt i väster till den glaciärrika Mt. Syltoppen. 



Berggrunden består till övervägande del av marina jurassiska 

 skiffrar med konkretioner av lerjärnsten samt flera tunna kalkstens- 

 lager. Endast halvöns sydöstra, nästan triangulära parti utgöres 

 av en kolförande sandstensserie av neocom (wealden?) ålder. Hela 

 det ifrågavarande området har under istiden varit nedisat, varom 

 bl. a. några stora, glaciärrefflade, nästan vegetationsfria sandstens- 

 platåer med mängder av jättegrytor bära vittne. Sandstensområdet 

 är genomdraget av flera smärre dislokationslinjer av huvudsakligen 

 nordväst-sydostlig riktning och är flerstädes ganska sönderbrutet 

 samt i terrängen vanligen genom en liten brant skarpt avsatt från 

 tundrans skifferlager. I sålunda förefintliga vinklar emellan tund- 

 ran och sandstenarna drivas vintertiden stora snömassor ihop, 

 vilka icke hinna helt smälta bort under sommarmånaderna, och 

 vilkas smältvatten bildar rader av ganska stora, grunda sjöar. 



Tyvärr har jag inga exakta höjdmätningar från sandstensom- 

 rådets nordvästra, högsta delar, men största höjden över havet 

 torde knappast uppgå till 30 meter. Den stora, platta tundran 

 nedanför ligger i allmänhet blott några få meter över havsnivån 

 och har följaktligen en mycket jämn yta med få och aldrig djupt 

 nedskurna bäckar. Tundravegetationen är till stor del kärr- eller 

 mossartad, och tundran är under större delen av sommaren upp- 

 fylld av en massa små grunda, småningom försvinnande eller krym- 

 pande vattensamlingar. 



Då Spetsbergens Mijtilns-i\d inträffat i sen postglacial tid, och då 

 under denna tidsperiods början hela Bohemans tundra stått under 

 havsnivån, så måste detta områdes höjning över havsytan vara av 

 tämligen sent datum, vilket också bekräftas, bl. a. därigenom, att 

 glaciärrefflorna ännu synas tydligt här och var i sandstenarna. 

 Bohemans tundras högsta parti är, såsom ovan nämnts, beläget 

 långt österut och har alltså ganska länge utgjort en isolerad, låg 

 och vågspolad sandstensplatå ute i en större Isfjord än den nuva- 



