365 



rande. Först slmiI har (leiiiia söndcrhrulna saiidstonsö igenom land- 

 höjningen oeh lormedclst den egentliga tunthan kommit all slå i 

 hnidröri)in(ielse med Syll<)i)pens r]i\llsiullningar. 



\'ädeileken på Boliemans tundra är mycket växhinde ar Iran år, 

 både vad nederbörd och temperatur beträffar, men ])å det hela taget 

 kan sägas, att läget emellan öppna fjordar och stora glaciärer och 

 ej allt för avlägset från den relativt nederbördsrika västkusten gör, 

 all Bohemans tundra sommartiden har ganska mycket dimma och 

 regn. För vegetationen gynnsamt — och lör de flesta andra låg- 

 land å Spetsbergen ovanligt — är, alt inga som helst fjällj)artier 

 förekomma så nära, all de någon tid av dagen kunna skugga tund- 

 ran under vegetationsperioden. Vinden över detta oskyddade land 

 är säkerligen av stor betydelse för växtliglieten, särskilt i närheten 

 av stränderna, vilka äro utbildade såsom låga slrandbranter med 

 en i allmänhet så gott som fullständigt vegetalionsfri ebbstrand 

 vid foten. Enär halvöns kuster långt ut emot fjordarna äro om- 

 givna av mycket grunt vatten, blir vågornas verkan på stränderna 

 aldrig — icke ens vid högvatten — egentligen stark. Detta i sin 

 tur orsakar, att ganska obetydligt med saltvatten drives upp å strand- 

 branterna, vilkas vegetation också endast undantagsvis har märk- 

 bart halofil karaktär. När det blåser, och det gör det oftast, är 

 under sommartiden och hösten östlig, ofta hård eller stormartad 

 vind bestämt förhärskande, emellanåt avlöst av frisk nordlig blåst 

 eller av i allmänhet svaga, sydliga vindar. Västvindar torde vara 

 sällsynta och av mindre betydelse. 



En presentation av en fyndort, som kan hava intresse såsom 

 studiematerial för spetsl)ergsflorans spridning å själva Spetsbergen, 

 vore absolut ofullständig utan ett omnämnande av den viktigaste 

 faunan. Av stationära däggdjur förekommer där numera endast 

 fjällräven, Viilpes lagopiis I^., som ännu är tämligen vanlig, och av 

 vilken lyor äro funna inom sandstensområdet. Vildrenen, Ramjifer 

 tarandiis L., har, alt döma av en myckenhet fällda horn, förr va- 

 rit allmän över hela tundran, men har i senare tid utrotats av 

 fångstmän. Ehuru isbjörnen, Crsiis maritimns L., tack vare män- 

 niskans förföljelse blivit en sällsynthet i Isf jordsområdet, torde den 

 förr under vintern och de första vårmånaderna konstant hava före- 

 kommit vid Bohemans tundra, där den nu endast helt tillfälligt 

 kan anträffas. 



Häckfåglarna äro: snösparv, Plectrophenax ninalis L., skärsnäppa, 

 Tringa maritima Briinnich, brednäbbad simsuixmnx, Crymophiliis fiili- 



