KARL ERIK KALLIN. 



lugnare förhållanden inträtt i det utrikespolitiska läget. Möjligheten att 

 på de under tiden med avverkning övergångna trakterna åstadkomma 

 förutsättningar för ett förbättrande av det framtida allmänna skogstill- 

 ståndet kommer härigenom att förminskas. 



En revision av skyddsskogslagen bör snarast komma till stånd. De 

 erfarenheter, som förvärvats av de med skyddsskogslagens tillämpning 

 år efter år sysselsatta skogstjänstemännen, måste därvid tillmätas en viss 

 betydelse. Efter 7 års tjänstgöring inom skyddsskogsområdet av Frost- 

 vikens revir, och sedan jag under sistförflutna sommar med statsunder- 

 stöd företagit en studieresa till Are, Hallens och Rätans revirs skydds- 

 skogar, vågar jag, medveten om det läge, saken för närvarande har, till 

 offentligheten framlägga en kritik över den nuvarande skyddsskogslagen 

 och dess handhavande liksom ock ett förslag om, huru påpekade brister 

 enligt min mening kunna i möjligaste mån avhjälpas. 



Då jag ej äger några erfarenheter om skyddsskogarna i Kopparbergs 

 län, avser min efterföljande framställning endast förhållandena inom skydds- 

 skogsområdet av Jämtlands län. 



Kort historik över skyddsskogslagens tillkomst och skydds- 

 skogsområdets begränsning. 



Den kungl. kommitté, som på grund av riksdagens skrivelse den 13 

 maj 1896 tillsattes med uppdrag att utreda, vilka åtgärder lämpligen 

 kunde vidtagas för vinnande av en tillfredsställande vård av de enskilda 

 skogarna, och att uppgöra de förslag, vartill denna utredning med hänsyn 

 till de inom olika landsdelar rådande förhållandena gåve anledning, 

 ägnade även sin uppmärksamhet åt skogarna i fjällens närhet. 



Om skogarna utefter den lappländska fjällkedjan uttalade kommittén 

 den åsikten, att avverkning till avsalu i skogsgränsens närhet sällan 

 förekommer, och att, då utsyningstvång därstädes gällde, vid avverknin- 

 garna iakttoges sådan försiktighet, att fara ej uppstode för rubbning av 

 denna gräns. 



Sammalunda vore förhållandet med den del av Kopparbergs län, som 

 omfattar fjällskogsområdet, Särna socken med Idre kapell, då även här 

 gällde föreskrift om utsyning av saluvirke. I övriga delar av länet vore 

 hemmansskogarna i allmänhet utlagda å de lägre skogstrakterna, och dä 

 skogsgränsen till allra största delen fölle inom kronoparkerna, kunde 

 denna gräns anses vara väl bevarad. 



Annorlunda vore förhållandet inom Jämtlands län. Här befanns själva 

 skogsgränsen till största delen av sin sträckning falla inom området för 

 hemmansskogarna. Som någon inskränkning i den enskildes förfogande- 



