KARL ERIK KALLIN. 



förmält i sammanhang med redogörelsen om skogarnas tillstånd, åtnjuter 

 en stor del av landets fjällområde i gällande lagstiftning och i statens 

 skogsinnehav ett nöjaktigt skydd mot denna fara. Inom Jämtlands län 

 är den däremot flerstädes för handen. Kommittén har därför funnit 

 nödigt att för dylika trakter föreslå en undantagslagstiftning, enligt vilken 

 Kungl. Maj:t skulle äga att på framställning av vederbörande skogs- 

 vårdsstyrelse och efter det erforderliga undersökningar blivit verkställda, 

 för de skogar, där sådant av nu anförda skäl befinnes erforderligt, stadga, 

 att avverkning annorledes än till husbehov icke får äga rum annat än 

 efter utsyning av skogsstatens tjänstemän. På det att den sålunda 

 föreslagna inskränkningen i dispositionsrätten till skogen ej skall bliva 

 större, än behovet kräver, samt skogsägaren kunna utan förlust träffa 

 anordningar för virkets utdrivning och framflottande, har kommittén dock 

 ansett honom böra vara berättigad att på en gång erhålla utstämpling 

 för flera år i så stor utsträckning, som är förenligt med skogens föryng- 

 ring och framtida bestånd.: 



Väl inseende, att stor skyndsamhet var av nöden, vidtog Kungl. Domän- 

 styrelsen strax efter det lagen utfärdats åtgärder att bringa den i verk- 

 ställighet. På våren 1904 erhöllo överjägmästaren E. F. Groth och 

 fil. doktor Gunnar Andersson förordnande att med biträde av e. jäg- 

 mästarna C. BjöRKBO-M och G. Svensson företaga de för bestämmande 

 av skyddsskogsområdets omfattning nödiga undersökningarna inom länet. 



Innan dessa förrättningsmän började sitt arbete, hade de först att klar- 

 göra, vad som menades med lagens ord skogar, vilkas bestånd erfordras 

 till skydd mot fjällgränsens nedgående. Härom skriver professor G. 

 Andersson:^ 



»Sedan vi tillsammans besiktigat en del av länet och ute i skogen 

 oupphörligen diskuterat dessa frågor, blev det oss allt klarare, att ovan- 

 nämnda skogar ovillkorligen måste anses utgöra de delar av den övre 

 barrskogsregionen, där skogen en gång förödd, antingen aldrig åter- 

 kommer, eller ock först efter mycket långa tider och då knappast av en 

 beskaffenhet motsvarande den avverkades. Just härför behöver fjäll- 

 trakternas skogsbestånd ovillkorligen det sakkunniga ögats hjälp och den 

 skickligt förda yxans vårdande ans. Längre ned i det stora skogslandet 

 kan vid avverkning visserligen förstöras en skogsgeneration eller t. o. m. 

 den nästas uppkomst fördröjas, men skogen kommer dock oemotståndligt 



åter; tager man däremot i fjällbandet allt användbart virke , 



uppstår aldrig någonsin någon skog. Detta har sin djupast liggande 

 orsak i de klimatiska förhållandena och den förändring, dessa under de 

 senaste årtusendena undergått Där såsom i fjälltrakterna 



* Förslaget till skyddsskogar inom Jämtlands län. Skogsv.-fören. Tidskr. årg. 1 905. 



