OM SKVnnSSKOGSI.AOr.N MK.n FORSI.AC; TILL LAGKf)Ml'LKT'lF.RlNO. 7 



i det produktiva skyddsskoj^slandet. Hrcdden på det egentliga fjäll- 

 skogsbältet i fjällens sluttningar är mycket olika, beroende på exposition, 

 läge, marklutning och markbeskafifenhet, och kan således variera från ett 

 eller annat hundratal meter till flera kilometer. Smalast är detta bälte 

 vanligen i sydligt och sydostligt läge med stark lutning på marken, 

 bredast i nordligt och nordvästligt läge med svagare lutning. 



Skogsbestånden utgöras i allmänhet av starkt björkblandade granskogar. 

 Dessa övergå ofta mot fjället i rena björkbestånd med god slutenhet. 



Foto förf. 

 Fig. 2. Vppig markvegetation i subalpin björkskog nära fjällgränsen. Hem- 

 manet Jormlien, Frostvikens socken. 



I starkare sluttningar kan jordmånen i denna subalpina björkskog vara 

 mycket bördig, varpå en riklig örtvegetation ger bevis. Fig. 2. 



Det mest karaktäristiska för den egentliga fjällskogens björkblandade 

 granskogar är deras stora gleshet, minimala växtlighet och deras svå- 

 righet att reproducera sig på fruktifikativ väg. Föryngringen sker i regel 

 genom s. k. avläggare, rotslående grenar, vilka av snön nedpressats mot 

 marken och där utbildat vegetativa skott. Träden äro korta, 8 — 10 

 meter, synnerligen rotgrova, risiga och ha ofta torra toppar. Ehuru så- 

 ledes dessa skogar förete en mycket tröstlös anblick, giver dock ett 

 närmare studium av skogsträdens egenskaper och förekomstsätt vid han- 



