KARL ERIK KALLIN. 



Ovan i stora drag angivna utbredningsområden för de bägge träd- 

 slagen giver vid handen, att granen måste vara det trädslag, vid vilket 

 huvudintresset måste knytas vid ett studium av de allmänna skydds- 

 skogsförhållandena. Den efterföljande framställningen kommer därför 

 endast att behandla granskogarna. 



Dessa kunna uppdelas i trenne huvudtyper, mellan vilka dock alla 

 övergångsformer kunna påträffas. De kunna allt efter de dominerande 

 markväxterna benämnas: 



Den risrika granskogen. Karaktärsväxter:^ Mossor t. a., lavar fl., 

 blåbärsris d., lingonris fl., kråkris t. a., Cornus suecica t. a., Solidago 

 Virgaurea spr., Geum rivale e., Aira flexuosa spr., björk t. a., rönn spr., 

 Salixarter gr. Skogen är gles och luckig med dålig växtlighet. Ett 

 exempel på denna skogstyp ger provytan N:r I, sid. 15. 



Den mossrika granskogen. Karaktärsväxter: Mossor d., blåbärsris t. a., 

 Trientalis europcea spr., Hieraciwn spec. spr., Solidago Virgaurea spr., 

 MelanipyriDii pratense e., Epilobium angustifolium e., Majantheinum bifolium 

 e., Luzula pilosa spr., Aira flexuosa spr., ormbunkar fl., Geraniiini silva- 

 ticuni spr., Lycopodium fl., björk e. Skogen är jämn och vacker med god 

 växtlighet. 



Den örtrika granskogen. Karaktärsväxter: Dominerande storbladiga 

 örter såsom Mulgedium, Aconituni, Spiresa^ Geranium silvaticum m. fl. (Se 

 sid. 25.) Denna skogstyp, som endast förekommer å de bördigaste 

 markerna • — vanligtvis å sydsluttningar, ofta nära fjällgränsen — har en 

 utomordentligt stor växtlighet, och kunna träden här nå avsevärda dimen- 

 sioner. Se fig. 4. 



Av dessa skogstyper intager den först karaktäriserade med dess över- 

 gångsformer till den mossrika granskogen otvivelaktigt den största arealen. 

 Det är således i allmänhet rätt glesa, björkblandade, mer eller mindre 

 trögväxande skogsbestånd, som förhärska. Dock påträffar man ställvis 

 utmärkt vackra skogsbestånd, fullt jämförbara med de allra bästa av 

 låglandets granskogar. Stora björkbrännor förekomma här och var — 

 rikligast i norra Jämtland — och dessa hava i regel givit upphov till 

 synnerligen vackra granföryngringar. Försumpning av skogsmarken är 

 ett mycket vanligt fenomen. Inom den egentliga fjällskogen förekomma 

 sålunda ofta stora myrkomplex, vilka kunna utgöra riktiga försumpnings- 

 härdar för långt nedanför belägna trakter. 



^ Beteckningar: dominerande = d. gruppvis = gr. 



allmän = a. spridd = spr. 



tämligen allmän = t. a. enstaka = e. 

 fläckvis = fl. 



I 



