12 KARL ERIK KALLIN. 



direkta orsaken till denna skogstyps oväxtlighet och ringa slutenhet, 

 torde det för nu avhandlade område vara de edafiska förhållandena — 

 till en del, men ej uteslutande betingade av de förra — som synas spela 

 huvudrollen vid skogstypernas utbildning. 



Ibland har den uppfattningen uttalats, att det skulle vara skogsträdens 

 ökade ljusbehov ju längre norrut och ju högre över hävset man kommer, 

 som är huvudorsaken till fjällskogarnas gleshet. Att ljuset såsom varande 

 förutsättning för assimilationen till viss grad måste inverka på skogarnas 

 slutenhet är ju ett allmänt känt faktum. Utan att vilja förneka att jämväl 

 andra ännu outredda faktorer därå kunna utöva inflytande, håller för- 

 fattaren dock före, att det beträffande ifrågavarande del av skyddsskogs- 

 området är vissa jordmånsförhållanden, som är huvudorsaken till de glesa 

 och ojämna skogstypernas utbildning.^ 



Skulle Ijusbehovsteorien vara riktig, finnas föga utsikter att åstadkomma 

 någon förbättring i ifrågavarande skogars allmänna tillstånd. Om däremot 

 den åsikt, ovan uttalats, visar sig vara med verkliga förhållandet överens- 

 stämmande, då har skogsvårdareii inom större delen av skyddsskogsom- 

 rådet en stor missioji att fylla. 



Då mitt efterföljande förslag till lagkomplettering är grundad på denna 

 uppfattning om möjligheten och nödvändigheten att genom vissa skogs- 

 vårds- och markvårdsarbeten förbättra det allmänna skogstillståndet inom 

 det produktiva skyddsskogsområdet, anser jag mig skyldig redogöra för 

 de skäl, jag funnit vara utslagsgivande. 



2. Jordmånens betydelse för skyddsskogarnas slutenhet och föryngring . 



Jordmånsförhållandena äro som bekant av avgörande betydelse för 

 växtsamhällets utbildning, varför man ju av dettas beskaffenhet kan sluta 

 sig till jordmånens bördighet eller markboniteten. Lättförvittrade berg- 

 arter, såsom grovkorniga graniter och gnejser, siluriska kalkstenar m. fl. 

 giva i allmänhet upphov till en djup och näringsrik jordmån, svårför- 

 vittrade bergarter, såsom finkorniga graniter och gnejser, porfyrer, kvart- 

 sitiska sandstenar m. fl. alstra en mager jordmån. Emellertid är det ej 

 endast de mineraliska beståndsdelarna i marken, som utöva inflytande 

 på jordmånens beskaffenhet. De förmultnade, från växt- och djurorga- 

 nismerna härrörande organiska beståndsdelarna — humusämnena — in- 

 verka avsevärt på jordmånens bördighet och detta i allt högre grad ju 

 kallare klimat, som är för handen. 



^ Jämför Anders Holmgren, Bidrag till kännedom om norra Jämtlands skyddsskogar. 

 Skogsv.-fören. tidskr. årg. 1908. 



