i8 



KARL ERIK KALLIN. 



den glesa, oväxtliga, risrika granskogen taga vid, där man även i större 

 luckor kan förgäves få leta efter plantor. Undersöker man då respektive 

 skogsbestånds humuslager, skall man finna detsamma betydligt olika. 

 Skogsmarken i brännan har en mild och god humus, under det man i 

 det gamla skogsbeståndet finner den karaktäristiska råhumusen. Orsaken 

 till det förra beståndets slutenhet ligger givetvis i en genom branden och 

 björkbeståndet förbättrad jordmån. Möjligt kan vara, att den genom 

 branden uppkomna askan neutraliserat i jordmånen förekommande fria 

 humussyror. Icke långt efter branden börjar björken invandra på brand- 



Foto förf. 

 Fig. 8. Skogsbestånd uppvuxet i björkbränna å hemmanet Svansele, c:a 

 440 m. ö. h. Frostvikens socken. Björken är avverkad till husbehovsved. 



fältet, och snart har ett slutet björkbestånd tagit fältet i besittning. Det 

 rikliga lövavfallet, som årligen hopas å marken, och som lätt förmultnar, 

 förbättrar denna allt mer, och en 20 ä 30 år efter branden börja enstaka 

 barrträd invandra. Är björkbrännan mycket stor, torde det vara dessa, 

 som bilda moderträd till en senare inträffande, riklig underväxt; är åter 

 brännan av mindre utsträckning, utför den omgivande skogen besåningen. 

 Orsakerna till råhumuslagrets olämplighet som grobädd äro ännu ej 

 fullt utredda. Det vill dock synas, som om det tradiga, hopfiltade rå- 

 humuotäcket skulle utgöra ett mekaniskt hinder för groddarnas ned- 

 trängande till näringsduglig jordmån. De organiska ämnen, som bilda 

 råhumusen, torde därjämte på grund av osönderdelad konsistens befinna 



