KARL ERIK. KALLIN. 



skogar. De allra flesta (80 — 100,%) av mig i detta hänseende under- 

 sökta plantor hava nämligen visat sig vara rotade i nedmultnat virke, 

 endera på lågor och grövre grenar eller på gamla stubbar och grövre 

 rotarmar (fig. g och 10). Inom skyddsskogsområdets kalla klimat er- 

 fordras en avsevärd tidrymd — säkerligen minst 50 å 60 år — innan 

 ett till marken kullblåst träd når det upplösningstillstånd, att det bildar 

 den lämpliga grobädden. Detta tillstånd torde emellertid vara uppnått, 

 då lågorna börja överväxas med ett tunt mosstäcke, i vilket så små- 



Foto förf. 

 Fig. 10. På multnade granrötter kring stubbe uppvuxna plantor. 



ningom infinna sig enstaka lavar och lingonris. De på lågorna upp- 

 vuxna plantorna hava i regel förvånansvärt långa rötter, vanligtvis två 

 åt var sitt håll i lågornas längdriktning löpande huvudrötter (se fig. 11). 

 Även de plantor och ungträd, som till synes uppvuxit i jordmånen 

 invid lågorna, hava vanligtvis spirat på en nedmultnad gren och har 

 sedan en eller ett par smala rötter arbetat sig in i lågan, vilken de 

 helt eller delvis genomlöpa.' 



' Det förhållandet, att jag därtill funnit, att även äldre träds rötter, vilka under utväxandet 

 påträffa en låga, med förkärlek synas leta sig in i lågan och med ändring av förutvarande 

 växtriktning genomlöpa denna som smala, jämntjocka rottrådar, ger mig anledning till fram- 

 kastandet av den förmodan, att granen har vissa saprofytiska tendenser. 



