40 



KARL KRIK KALLIN. 



trakter, som kanske eljest varit skövlade, har lagen fyllt sitt ändamål. 

 A andra avsevärdare arealer däremot har lagen endast förmått verka 

 fördröjande på exploaterandet av virkeskapitalen, den har därstädes zV^^ 

 förmått skapa några säkra garantier för att ny skog iiioni rimlig tid skall 

 uppkomma i den avverkades ställe. Detta är lagens generalfel, ett fel, som 

 förr eller senare kommer att medföra sorgliga konsekvenser för avhandlade 

 trakter. Domen kommer också i framtiden, och den träfifar ej den nu- 

 varande generationen skogsägare, utan den faller på staten och de skogs- 

 tjänstemän, som fått sig ålagt att utföra utsyningarna i de ännu relativt 

 virkesrika skogarna. 



Det är känslan av detta, som förmått författaren att efter flerårig verk- 

 samhet inom skyddsskogsområdet här framlägga sina erfarenheter. På 

 grund av dessa genom undersökningar och iakttagelser förvärvade er- 

 farenheter vågar författaren hysa den bestämda uppfattningen, att en 

 rationell skogsvård av dessa kanske landets mest svårskötta 

 skogar snarast måste komma till stånd, innan ännu urskogar- 

 nas samlade virkesförråd genom upprepade skyddsskogsut- 

 syningar blivit allt för hårt anlitade, ty det bör vara från 

 dessa skogar, som kostnaderna för erforderliga skogsvårds- 

 arbeten till huvudsaklig del böra tagas. 



Förslag om huru en dylik skogsskötsel skall kunna möjliggöras skall 

 i det följande framläggas, men dessförinnan torde vara lämpligt göra en 

 sammanfattande framställning av bristerna i skyddsskogslagen och dess 

 handhavande. 



Skyddsskogslagens största bristfällighet består däri, att den ej ar så 

 avfattad, att några som helst åtgärder kunna föreläggas skogsägarna att 

 utföra efter avverkningarna för underlättande av föryngringen å sådana 

 trakter, där detta är uppenbarligen nödvändigt. 



Då lagen om vård av enskildes skogar enligt dess § 14 icke gäller för 

 skyddsskogarna, kan — utan att vederbörande skyddsskogstjänsteman 

 eller skogsvårdsstyrelse har någon som helst befogenhet att ingripa — 

 efter avverkningarna sådan vanvård av skogsmarken äga rum, att åter- 

 växten omöjliggöres eller försvåras. 



Som skogsvårdsstyrelsen anser sig ej kunna taga någon befattning med 

 skyddsskogarna, sakna skogsägarna förmånen av tillgång på särskilda till 

 deras disposition stående fackmän, som gratis eller för billig kostnad hava 

 att lämna biträde vid upprättandet av dikningsplaner, vid markberedningar, 

 kulturer etc, en förmån, som åtnjutes av skogsägarna i hela det övriga 

 landet. Inseende det olämpliga häruti, ingick skogsvårdsstyrelsen i 



