62 J. A. AMILON. 



I södra Sverige kan man bilda sig en ganska god uppfattning om 

 skogsmarkens gängse värde genom att aktgiva pä de priser, som före- 

 komma vid köp av kalmarker. Härvid måste emellertid ihågkommas, 

 att sådana områden, som blivit avverkade efter den i januari 1905 och 

 sålunda hemfalla under lagen om vård av enskildes skogar, ofta försäljas 

 till underpris, för att ägaren skall undslippa honom oftast åliggande 

 skogsodlingskostnader. Gäller det åter andra marker, som kalhuggits 

 före nämnda dag eller av ålder varit kala, kan man antaga, att säljaren 

 icke vill avhända sig dem till ett pris, som understiger kapitalvärdet av 

 intäkterna genom betning, jakt m. m. Betet lämnar den ovedersägligt 

 största inkomsten, och i jämförelse med denna äro de övriga i regel 

 obetydliga och kunna här förbises. Det vid försäljning förekommande 

 lägsta markpriset kan sålunda i regel anses motsvara kapitalvärdet av 

 nettobehållningen genom betning. Några siffror rörande denna förra 

 torde för den skull förtjäna omnämnas. Sålunda har betesavgälden i 

 netto å en i nordöstra Skåne belägen allmän skog, där betesmarken 

 upptager nära 200 har, i medeltal under åren 1908 — 19 13 utgjort 

 omkring 2 kronor per har produktiv betesmark, vadan markvärdet 

 sålunda efter 5 % räntefot är 40 kronor. A ett i mellersta Skåne 

 beläget större gods har nettobeteslegan å god till medelgod, dehis med 

 björk beväxt hagmark under de senaste åren växlat mellan 3: 50 och 

 5: 00 kronor per har. Markvärdet utgör sålunda frånsett den skogsav- 

 kastning som kan förekomma enligt förenämnda grunder 54:00- — 81:00 

 kronor. 



Av det föregående synes, att vi äga blott ringa erfarenhet om våra 

 skogsmarkers värde, och att det erbjuder stora svårigheter att riktigt 

 beräkna detsamma. Markvärdet utgör emellertid ofta endast en mindre 

 del utav skogsbrukets samtliga kapitaltillgångar. En felaktig uppskatt- 

 ning av detsamma har alltså icke ett så avgörande inflytande som en 

 jämförelsevis lika stor felkalkylering av virkesförrådets värde. Martin, 

 SCHIFFEL och Glaser uppskatta t. ex. markvärdet för gran å II bonitets- 

 klassen till respektive 7, 14 och 15 % av förrådets och markens samman- 

 lagda värde. Schwappach beräknar detsamma vara omkring 10 % och 

 Prytz för vissa bestämda skogar för ek 17% och bok 7 % av det sam- 

 manlagda förråds- och markvärdet. 



I södra och mellersta Sverige samt förmodligen också i Norrland, men 

 säkerligen mera sällan, förekommer, att jorden till en skogsfastighet har 

 större värde såsom odling.sjord eller tomt än som skogsmark. Det är 

 uppenbart, att områden av detta slag böra uppskattas till ett värde unge- 

 färligen lika med det pris eller den kapitaliserade nettoarrendeavgäld, 

 som vid försäljning eller utarrendering kan påräknas. Visserligen kommer 



