76 J. A. AMILON. 



samma värde från hushållssynpunkt, och lämna lika stor årlig netto- 

 behållning, men den olikåldriga skogens realisationsvärde kommer dock 

 att understiga den likåldrigas, vilket återigen föranleder en högre ränte- 

 avkastning från den förstnämnda. Detta förhållande är givetvis en brist 

 uti det föreslagna värderingssättet, men det synes icke finnas något sätt 

 att undanröja detsamma. 



I det föregående hava vi ständigt gjort skillnad mellan den avsätt- 

 ningsbara och icke avsättningsbara delen av virkesförrådet. Vi skola nu 

 söka utreda, var gränsen mellan dessa bör uppdragas. 



Möjligheten att kunna försälja ett träd beror, som bekant, under i 

 övrigt givna förhållanden huvudsakligen och i normala fall enbart 

 på dess storlek. Denna är emellertid i stort sett proportionell med 

 åldern, och då det för vårt ändamål är bekvämare och bättre att räkna 

 med denna än med olika dimensioner, begagna vi oss därav och upp- 

 draga skillnaden mellan det avsättningsbara och icke avsättningsbara 

 förrådet såsom en gräns mellan olika åldrar. Vi hava emellertid icke att 

 göra med träd utan med bestånd. Nyss ha vi sett, att beståndet är av 

 en fast samhällsbyggnad, samt att träden inom detsamma äro i hög grad 

 beroende av varandra. Därför kunna i regel icke de saludugliga träden 

 tillgodogöras, utan att därigenom livsvillkoren för de övriga försämras 

 och beståndets värde såsom sådant äventyras. En avverkning — det 

 gäller här endast yngre eller medelålders skog — måste alltså omfatta 

 beståndet i sin helhet och kan därför icke äga rum, förrän de allra flesta 

 träden inom detta uppnått saludugliga dimensioner eller med andra ord 

 kunna å rot försäljas. 



Skall emellertid värdering av förrådet försiggå pä här beskrivet sätt, 

 kommer, såsom förut påpekats, i många fall en prisminskning att in- 

 träda, och denna drabbar i synnerhet de mindre träden. Träd, som vid 

 uthållig drift äro avsättningsbara, äro det sålunda icke vid en snabb 

 realisation. Med avsättningsbara eller saludugliga träd måste alltså i 

 detta sammanhang förstås sådana, som vid en hastig realisation av virkes- 

 förrådet kunna å rot försäljas. Gla.SER har föreslagit, att åldersgränsen 

 bör dragas antingen så, att den sammanfaller med den lägsta omloppstid, 

 som från hushållssynpunkt kan komma i fråga, vilken i mellersta Sverige 

 enligt T. JONSOX ligger mellan 40 — 50 år, eller också vid den ålder, 

 då träden inom beståndet erhålla varuvärde. Under de flesta omstän- 

 digheter kommer i södra och mellersta Sverige gränsen mellan avsätt- 

 ningsbara och icke avsättningsbara träd att förlöpa mellan 30 och 50 år. 

 Givetvis finnas undantag, t. ex. bestånd å mycket dåliga marker eller 

 inom trakter med dåliga avsättningsmöjligheter. 



Uppskattning av i skogens anläggningar bundet kapital. Förutom 



