OM SKOGSBOKKÖRIXG OCH SKOGSVARDERING. 79 



skogen, uppskattas lämpligast med ledning av det pris, liknande områden 

 med samma beskaffenhet och belägenhet i allmänhet betinga. 



Markens, det avsättningsbara och icke avsättningsbara virkesförrådets 

 samt anläggningarnas värden hava uj)pskattats var för sig, och det kan 

 tyckas, som om summan av dessa borde vara lika med hela skogsfastig- 

 hetens värde. Sä är emellertid ej förhållandet. Markens och anlägg- 

 ningarnas respektive värden hava nämligen bestämts med förutsättning, 

 att uthålligt skogsbruk med i regel årlig skörd skall äga rum. Sä blir 

 emellertid ej händelsen, om det avsättningsbara förrådet snarast möjligt 

 realiseras, och härpå är dess värde baserat. 



Om vi tänka oss, att ägaren av ett skogsområde, där ung, medelålders 

 och gammal skog intaga ungefär lika stor areal, först tillgodogör sig det 

 realiserbara förrådet och därefter vill försälja marken, ungskogen och 

 anläggningarna, så uppstår frågan, om detta kan ske till ett pris, som 

 motsvarar deras uppskattade värden. Utan tvekan kan man härpå svara 

 nej och detta på grund av följande omständigheter: 



i) Vissa utskylder komma under varierande tid att utgå med samma 

 belopp efter och före det saludugliga förrådets avverkning, och här- 

 igenom betungas marken och ungskogen i hög grad. 



2) Ungskogen, marken och anläggningarna hava ett större värde, om 

 ungskog, medelålders skog och äldre sådan förekomma till ungefärligen 

 lika areal än om hela ytvidden upptages enbart av ungskog och kal- 

 marker. I förra fallet utgör fastigheten en väl avvägd förvaltningsenhet. 



3) Skogsfastigheter, som huvudsakligen bestå av ungskog och kal- 

 marker, äro föga efterfrågade i »handel och vandel». Därför äro de också 

 svåra att försälja och hava på den grund ett jämförelsevis ringa värde. 



Av de utskylder, som åligga en skogsfastighet, utgå skogsvårdsavgif- 

 terna och skogsaccisen endast, om avverkning till avsalu ägt rum, och 

 åligga sålunda icke ungskogen eller marken. De flesta andra utskylder, 

 såsom inkomst- och förmögenhetsskatt, skatter till kommun, landsting 

 och väghållningsdistrikt skola under alla omständigheter utgöras, men 

 då deras storlek bestämmes av inkomsterna eller värdet av fastigheten, 

 minskas de efter tillgodogörandet av det saludugliga virkesförrådet — 

 vid devastering av mycket stora fastigheter kan på grund av minskning 

 av samtliga beskattningsbara värden särskilt kommunalutskylderna för- 

 storas — i en omfattning, som motsvarar försäljningspriset för detta. 

 På grund av skattetekniska orsaker inträder dock minskningen icke ome- 

 delbart utan först ett eller två år efter avverkningen, och under denna 

 tid får marken och ungskogen betala utskylderna även för det avverkade 



