8o J. A. AMILON. 



förrådet. Utskylderna för prästerskapets avlöning förhålla sig på ett 

 annat sätt. Deras storlek regleras för församlingar på landet genom 

 lönekonventioner, vilka fastställdes på 1860- och 70-talen med femtio års 

 giltighetstid. Enligt dessa har \arje fastighet att erlägga ett belopp, 

 vars storlek som oftast bestämts med ledning av taxeringsvärdet under 

 något av åren närmast före konventionens fastställande. Avgälden är 

 sålunda en gång för alla fixerad och påverkas icke, i motsats till övriga 

 utskylder, a\' förändringar i fastighetens värde. Detta gäller även ett 

 flertal för samma ändamål utgående mindre skatter, såsom olika slag av 

 tionde, jurae stolae m. fl. Efter avverkning av det realiserbara förrådet 

 kommer alltså marken och ungskogen att belastas av även den del av ifråga- 

 varande utskylder, som motsvarar det förras värde. Sättet för präster- 

 skapets avlöning håller emellertid på att förändras, och i den mån nu- 

 varande lönekonventioner upphöra att gälla, vilket skall hava ägt rum 

 senast den i maj 1924, skola även ifrågavarande utskylder uttagas efter 

 senaste fastställda taxeringsvärden, och därefter komma även de att vid 

 förändringar i fastighetens värde förhålla sig som kommunalskatterna. 



Vägunderhållet in natura å allmänna vägar kommer i allmänhet att 

 efter en avverkning under någon tid åligga fastigheten i samma omfatt- 

 ning som före densamma. Vägunderhållet utgöres nämligen efter vägtal, 

 som vid en viss tidpunkt i samband med vägdelning åsättes fastigheterna 

 efter de senaste taxeringsvärdena. Dessa vägtal ligga till grund för 

 vägdelningen och äga bestånd, tills ny sådan sker. En dylik kräver 

 emellertid mycket arbete och kostnad och företages endast, när Konungens 

 befallningshavande på därom väckt förslag, och sedan de väghållnings- 

 skyldiga blivit hörda, finner sådan på grund av väseiitligt förändrade 

 förhållanden inom väghållningsdistriktet vara erforderlig. En avverkning 

 å endast en fastighet torde näppeligen kunna föranleda ny vägdelning 

 utan även i detta fall komma marken och ungskogen att påläggas deonera, 

 som egentligen tillhöra det tillgodogjorda virket. Detsamma torde också 

 bliva händelsen med underhållet av sådana enskilda vägar, i vilka fastig- 

 heten jämte andra äger del, i synnerhet när denna del är avsevärd och 

 det avverkade virket utforslats å vägarna i fråga. Även andra onera, 

 t. ex. uppförande och underhåll av rågångshägnader äro oberoende av 

 växlingar i fastighetens värde och minskas sålunda icke efter en av- 

 verkning. 



Slutligen bör också framhållas, att ehuru förvaltnings- och bevaknings- 

 kostnader efter det saludugliga förrådets avverkning kunna avsevärt in- 

 skränkas, minskningen dock icke blir så stor, att den motsvarar det 

 sålda förrådets värde. Alltså en ny börda. 



För att beräkna kapitalvärdet av de onera och utskylder, som efter 



