SKOGSVÅRDSFÖRENINGENS TIUSKRIKJ 1916. H. I, 



Genmäle till överjägmästare U. Wallmo. 



överjägmästare Wallmo har i decemberhäftet för 1 9 1 5 av denna tidskrift 

 fått införd en i den för honom utmärkande temperamentfulla stilen hållen protest 

 mot det sätt, på vilket hans namn skulle ha »brukats eller missbrukats» i det 

 av mig 1 9 14 utgivna arbetet Skogsskötsel. Ehuru jag tror, att en var, som 

 något följt med den efter tillkomsten av Wallmo'» bok .> Rationell skogsavverk- 

 ning» uppblossade striden om de däruti framlagda åsikterna och som där- 

 jämte i rätt sammanhang läst, vad jag i mitt förenämnda arbete yttrat i an- 

 slutning till Wallmo's namn, skall finna det tämligen onödigt, att jag upptager 

 tidskriftens strängt anlitade utrymme med ytterligare inlägg i denna mycket 

 omdebatterade sak, så måste jag dock av hänsyn till dem, vilka icke läst 

 båda böckerna och vilka således av Wallmo's protest möjligen skulle föran- 

 ledas till den uppfattning, att jag verkligen av okunnighet eller illvilja lämnat 

 en förvrängd bild av de Wallmo'ska avverkningsprinciperna, anhålla om plats 

 för ett genmäle. 



1 min bok har jag av såväl praktiska som pedagogiska skäl sökt särhålla 

 skogsskötselns trenne huvudmoment: skogens uppdragande, beståndsvården in- 

 till föryngringens inledande samt avverkningen i och för föryngringen, vilket 

 sistnämnda moment dock står i så intimt samband med de två föregående, 

 att jag nödgats giva kapitlena därom den vidsträcktare innebörd, som antydes 

 i det allmänt använda ordet skogsbrukssätt», något som jag i boken särskilt 

 motiverat (sid. 285). Wallmo's namn förekommer dels under beståndsvården 

 vid skildring av olika gallringsprinciper (sid. 229), dels under »avverkning och 

 föryngring», där hans »rationella blädning» refererats med — såvidt deb i 

 starkt sammandrag varit möjligt — hans egna ord i den av honom utgivna 

 boken. 



På förstnämnda ställe säger jag: .)För att uppnå de med gallringarna av- 

 sedda ändamålen kunna olika vägar följas. Vid den ena sker ingreppet i 

 kronslutet så att säga ovaniftmi, d. v. s. förhärskande och härskande träd, 

 som överskärma eller trycka medhärskande eller behärskade träd med god 

 stamform, aflägsnas i första hand. Man utjämnar med andra ord stamklas- 

 serna nedåt och baserar det kvarvarande beståndets tillväxt på de svagt med- 

 härskande eller behärskade stamklasserna, vilka man förutsätter kunna öka 

 sin tillväxt genom det rikligare utrymmet i proportionsvis högre grad än de 

 härskande stamklasserna. Denna princip företrädes egentligen av Borggreve's 

 blädningsgallring, som i vårt land delvis fått en förespråkare i U. Wallmo.» 



Av det sammanhang, i vilket Borggreve's blädningsgallring här namnes, 

 borde väl tydligt nog kunna framgå, att jag endast åsyftar själtva gallri?igs- 

 förfarandet och ej alls de principer Borggreve i övrigt förfäktar beträffande 

 förviigringeii. Då j^g vidare säger, att »förfarandet delvis tätt en före- 



