CENMALK IILL OVKRIAl l.MASTARK I". WALL.MO. gg 



dade och inbilska påståenden, ehuru för mig sårande, förbigår jag med den 

 tystnad tle förtjäna. Det är dock en sak, som synes mig tarva några ord. 

 VValhno har funnit tillständigt yttra: >Då jag och med mig nära liktänkande 

 i Sverige och Norge icke äro danska skogsmän, göra vi icke anspråk på att 

 komma under sakligt bedömande i ett större svenskt arbete om skogsskötsel.» 

 Vad sakligheten beträffar hänvisar jag till vad ovan visats. Att danska 

 skogsmän inblandats i denna polemik skall väl innebära ett klander av att 

 jag flerstädes i min bok åberopat erfarenheter frän Danmark såsom exempel 

 på vad genom intensiv skogsvård kan vinnas. Samma klander har hörts från 

 andra håll. Äro verkligen svenska skogsmän så självgoda, att de anse sig 

 icke hava något att lära från det land, där skogsvården står högre än i snart 

 sagt varje annat land i Europa, ett land där man finner en mängd skogar 

 å vilka sedan långa tider tillbaka varje bestånd är bokfört, där varje revir- 

 förvaltare kan lämna exakta sifferuppgifter rörande sin skogsdrifts alla detaljer 

 och sätter en ära uti att till efterkommande lämna sitt revir i bästa möjliga 

 skick samt där nettobehålllningen av det uthålliga skogsbruket allmänt nått 

 en höjd, som hos oss kan framvisas endast i ytterst sällsynta undantagsfall !? 

 Man invänder att förhållandena där äro så olika mot våra. Ja, i vissa hän- 

 seenden men ingalunda i den grad, som många svenska skogsmän inbilla 

 sig. Då äro skogsförhållandena i Norge i lika viktiga hänseenden olika våra, 

 och någon större intensitet än hos oss har skogsbruket där ej nått. Då den 

 norska skogskötseln är relativt ung och stadgade erfarenheter från längre tid 

 tillbaka saknas eller åtminstone äro jämförelsevis fåtaliga samt vid tiden för 

 min boks författande' voro ganska svårtillgängliga, har jag icke ansett direkta 

 skäl föreligga att åberopa norska källskrifter. Det har emellertid varit mig 

 en glädje att konstatera, att i den anmälan, som min bok fått i Norges skogliga 

 huvudorgan, några förebråelser i detta hänseende ej riktats mot densamma. 

 1 vilket fall som helst, så förefaller det ganska egendomligt att Wallmo 

 tyckes göra anspråk på ren svensk originalitet i utformande av sin skogs- 

 behandlingsmetod. Jag vill i detta hänseende erinra om Lovén's slutord i 

 sin polemik mot honom : 



»jag hoppas därför, att om jag genom mitt föredrag i Järnkontoret 1895 i 

 någon mån har bidragit till att W. från att då vara en excentrisk fransman, 

 förkättrande all tysk skogshushållning, redan 1897 blivit en veritabel sydtysk 

 eller österrikare, han efter denna min utredning måtte låta sitt sydländska blod 

 svalna och lämpa sina idéer efter våra egna från andra länders, bland annat 

 genom de skogbildande arterna, skilda skogsbestånd, och sålunda ånyo trans- 

 formeras ju förr desto hellre till en äkta svensk mångsidig skogsman ». 



Det vill nu synas, som om han också blivit norsk. 



Stockholm i januari 19 16. 



A. ^\'AHL(;REN. 



' ]'>okeii förefaij i manuskrijit redan i maj IQ13. 



