114 SKOGSADMINISTRATIONEN. 



annat på den grund, att de extra tjänstemännen till följd ofta skeende ombyten icke kunna 

 där angivas, liksom staten ej heller kan betungas med adress- eller data-uppgifter, 

 varför denna sålunda såsom ersättare för en matrikel synes Kungl. Styrelsen bliva tämligen 

 minder\-ärdig. 



Kungl. Styrelsen har emellertid för avsikt att gå i författning om upprättandet av en ny 

 matrikel under nästkommande är, vilken kommer att i vanlig ordning avgiftsfritt utdelas till 

 revirexpeditionerna och till visst pris tillhandahållas skogsstatens medlemmar m. fl. 



Skogsvårdsstyrelses befogenhet att å skyddsskogsområde lämna anslag för 



kulturåtgärder. 



Domänstyrelsen har härom den 15 december 191 5 gjort följande und. uttalande till 

 Kungl. Maj:t. 



Genom nådig remiss den 28 september 1915 har Eders Kungl. Maj;t anbefallt domän- 

 styrelsen att avgiva underdånigt utlåtande med anledning av skogsvårdsstyrelsens i Jämtlands 

 läns landstingsområde hemställan om ändring i gällande författningar rörande den enskilda 

 skogsvården i syfte att möjliggöra beviljande av anslag av skogsvårdsmedel till kulturåtgärder 

 å skyddsskogsområde. 



Av skogsvärdsstyielsens underdåniga hemställan framgår, att styrelsen numera — ■ i mot- 

 sats till vad tillförene praktiserats — på grund av vissa bestämmelser i gällande författningar 

 ansett sig sakna befogenhet att av de medel, som ställts till skogsvärdsstyrelsens förfogande 

 för att främja och understödja den enskilda skogshushållningen, bevilja anslag för sådant 

 ändamål även inom skyddsskogsområdet. Denna sin uppfattning har skogsvårdsstyrelsen 

 grundat huvudsakligen därpå, att beviljandet av dylikt anslag måste föregås av undersökning 

 rörande nyttan och lämpligheten av ifrågasatta kulturåtgärder ävensom uppgörande av planer 

 och kostnadsberäkningar för förslag, som avsåge gallring, hyggesrensning, markberedning, 

 sådd och plantering m. m. och har skogsvårdsstyrelsen ansett sig förhindrad till ett sådant 

 befattningsstadgande på grund av bestämmelserna i lagen den 24 juli 1903 angående vården 

 av enskildes skogar 14 §, vari stadgas att denna lag ej skall äga tillämpning å skyddsskogar, 

 och varigenom således enligt skogsvårdsstyrelsens mening dessa ställts utanför dess verksam- 

 hetssfär. Denna tolkning av paragrafens innebörd har skogsvårdsstyrelsen funnit ytterligare 

 bestyrkas genom det i riksdagens underdåniga skrivelse med meddelande om riksdagens be- 

 slut angående antagande av gällande skyddsskogslag gjorda uttalande, att skyddsskogarna 

 skulle ställas uteslutande under skogsstatens tillsyn, och att åt nämnda styrelser eller hos dem 

 anställda tjänstemän och tillsyningsmän icke skulle uppdragas någon som hälst befattning 

 med dessa skogar. 



Skogsvårdsstyrelsens rätt att undandraga ägare av skyddsskog anslag av de skogsvårds- 

 medel, som dock till en stor del inflyta från skyddsskogarna, har emellertid bestritts från 

 åtskilliga håll. Så föreligger bland annat nu en underdånig skrivelse med klagomål från 

 Frost\'ikens kommun rörande nekat sådant anslag. Denna skrivelse har av Eders Kungl. 

 Maj:t genom nådig remiss den 2 juni 1915 överlämnats till domänstyrelsen, som innevarande 

 dag avgiver underdånigt utlåtande jämväl i detta ärende. Av de utav domänstyrelsen från 

 vederbörande överjägmästare och jägmästare i ärendet infordrade yttranden framgår, att 

 dessa anse den ståndpunkt, skogsvårdsstyrelsen intagit, ohållbar och icke lagligen grundad. 



Det synes uppenbarligen icke varit statsmakternas mening att ställa skyddsskogarna, där- 

 ifrån — i likhet med de till 1903 års enskilda skogslag hänförliga skogarna städse ingått 

 skogsvårdsavgift — i en sådan undantagsställning, att dessa icke skulle äga återbekomma 

 någon del av dessa avgälder i form av anslag till skogskulturer och dylikt. Detta bestyrkes 

 även därav, att skyddsskogarna icke uppräknats bland de skogar för vilka, enligt Eders 

 Kungl. Maj:ts nådiga förordning angående skogsvårdsstyrelser den I4 juli 1903, de under 

 sagda styrelsers förvaltning ställda medel icke få användas. 



En sådan undantagsställning synes icke heller domänstyrelsen vara med billighet och 

 rättvisa förenligt jämväl av det skäl, att de skogsvårdsavgifter, som påläggas virket från 

 skyddsskogarna, i sådant fall skulle komma andra inom landstingsområdet bättre belägna 

 privatskogar till godo. Särskilt inom Jämtlands län äro skyddsskogarna så omfattande, att 

 en mycket väsentlig del av länets skogar genom en tillämpning av gällande bestämmelser, 

 på sätt som skett undandrages det stöd för skogsvårdens höjande, som med avgifterna avses. 



Domänstyrelsen anser ock, att gällande bestämmelser på området kunna så tolkas, att 

 skogsvårdsstyrelserna, som visserligen äro befriade från tillsynen över avverkning å skydds- 

 skogsområde, dock i fråga om aterväxten och markens vård även här hava att ställa sig till 

 efterrättelse de föreskrifter angående styrelsens uppgift, som återfinnas i nådiga förordningen 



