NORRA EUROPEISKA RYSSLANDS SKOGSTILLGÅNGAR OCH SÅGVERKSINDUSTRI. 1 47 



det nordtyska skogsområdet. Stjälkeken bildar bestånd i trakten ax- 

 Petersburg och druveken i sydligare delar. Den stora ryska ekvirkes- 

 exporten går dock frän trakter utanför det nordryska skogsbältet, näm- 

 ligen Wolhynien. 



Hur har nu staten och den enskilde tillvaratagit och hushållat med 

 dessa skogstillgångar? 



Siffror av något större värde rörande storleken av Rysslands virkes 

 förråd, torde vara så gott som omöjligt att uppbringa. Detta av rätt 

 naturliga skäl, då den ordnade skogshushållningen i Ryssland är av 

 mycket ungt datum. I vårt eget land, där skogshushållning likväl varit 

 införd i 40 ä 50 år, är ju meningarna än i dag rätt delade i avseende 

 på storleken av virkesförrådet. I den sparsamma litteraturen på området 

 förekomma ganska olika uppgifter, men torde det nog vara med san- 

 ningen mest överensstämmande, om man beräknar, att de ryska virkes- 

 tillgångarna äro i förhällande till arealen relativt stora. Under förra 

 hälvten av 1800-talet uppskattade de enskilda virkesägarna i Ryssland 

 i mycket ringa grad den stora förmögenhet, som låg bunden i deras 

 skogstillgångar. Vad staten beträffar, använde den sitt virke huvudsak- 

 ligen till husbehov i all synnerhet åt statsbönderna. Ännu i denna dag 

 är åtgången till husbehovsvirke mycket stor i Ryssland. De flesta hus 

 pä landet och i de mindre städerna uppföras av timmer. Dessutom är 

 en stor del av bergsbruket i Ural baserat på träkol, vilket givetvis är 

 slöseri, då billigare bränsle (petroleum och stenkol) erbjudes inom landet, 

 men sammanhänger nog detta sista faktum med kommunikationsfrågorna, 

 varom mera nedan. 



Bergsbruket använder c:a 20 % mer virke än hela trävaruindustrien, 

 plus skeppsbyggnadsindustrien, och dä är det att märka, att den senare 

 kräver betydliga virkesmängder, tack vare den utpräglade vattentrafiken 

 med pråmar inom landets stora nät av inre vattenvägar. Vad Sverige 

 beträffar använder trävaruindustrien ungefär dubbelt så mycket som järn- 

 hanteringen. Aro också dessa uppgifter ej absolut jämförbara, visa de 

 dock, att en viss missproportion av virkets an\ändning är för handen i 

 Ryssland. 



Efter livegenskapens upphävande är 1863 kan man säga, att ett nytt 

 skede uppstod i Rysslands skogspolitik. Det motsvarade i vårt land 

 tiden för Värmlands och sedan Norrlands exploaterande, d. v. s. 1850- 

 talet, dä med anläggande av ångsågar, träväruhandteringen ingick i ett 

 stadium av skövling. Även i Ryssland kom reaktionen i form av lag- 

 stiftning med mer eller mindre stränga och effektiva bestämmelser. Först 

 1888 antog regeringen en lag om skogsskydd. Enligt denna lag inde- 

 lades landet i vissa områden efter graden av faran för skogsskövling. 



