SKOGSVÅRDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT I916. H. 2 3. 



Om arealberäkningsfel och huru de kunna 



bedömas. 



Av I. HiSSING. 



Det är en känd sak, att resultatet av en arealuträkning, verkställd av 

 olika personer, växlar högst väsentligt. Vidare har nog envar märkt, 

 att arealen vid omräkning med ett och samma instrument oftast icke blir 

 densamma. Man skulle nästan frestas påstä, att arealen av en figur även 

 vid noggrant handhavande utav instrumentet har benägenhet att antaga 

 vilket värde som helst inom vissa bestämda gränser. Dessa divergen- 

 ser ha, som bekant, sina orsaker uti exempelvis vissa ofullkomligheter 

 hos instrumentet, som användes, ojämnheter i kartpapperet och förrätt- 

 ningsmannens oförmåga att fullt exakt låta instrumentförpunkten följa 

 beståndsgränserna etc. Alla dessa småfel, s. k. partialfel, äro »ett nöd- 

 vändigt ont», som icke kan undvikas. 



Sådana partialfel måste alltså tolereras och kunna det därtill, så myc- 

 ket mer som de alltid äro relativt mycket små, varför de praktiskt taget 

 ej märkbart inverka på resultatet. För att småfelen skola kunna rubri- 

 ceras som »partialfel», få de emellertid icke överskrida vissa värden, som 

 uppenbarligen kunna vara större — relativt räknat — för små än för 

 stora figurer. Overskrides dessa värden, rubriceras felet som »slarvfel , 

 och dessa kunna naturligtvis ej tolereras. För den, som skall granska 

 andras arealuträkningar, kan det ofta vara ganska vanskligt att avgöra, 

 huruvida en konstaterad feluträkning må tolereras eller ej. Då någon 

 reel grund för bedömandet icke finnes angiven för våra skogskartor, 

 kunna i dylika fall vissa inkonsekvenser icke undvikas. Sådana inkonse- 

 kvenser, där de kunna påvisas, kunna lätt, ehuru oförskylt, rendera 

 granskaren ett mindre fördelaktigt betyg för partiskhet, kitslighet etc. 

 Därför torde det för en eller annan vara av intresse att taga del av nedan- 

 stående försök att skaffa en fast utgångspunkt för ett rättvist avgörande 

 i kvistiga fall. 



Frågan gäller alltså att draga gränsen mellan de tillåtna och otillåtna 

 felen. Genom rent teoretiska spekulationer torde man icke kunna upp- 



