1^2 IN MEMORIAM. 



kolmiletyp torde dock ej hållit, vad uppfinnaren hoppats av den. — 

 Ljungberg hade också hvUgt intresse för rena skogsvårdsåtgärder, och 

 särskilt intresserade han sig för sin skogspersonals fortbildning. Sålunda 

 fingo hans skogstjänstemän anslag till in- och utländska studieresor, då 

 tillfällen erbjödo sig härför. För Bergslagets skogvaktare och skogstjänste- 

 män infördes på LJUNGBERGS initiativ ett ordnat pensionsväsende. LJUNG- 

 BERGS intresse för skogsundersökningar var också påtagligt, och han sam- 

 arbetade i det hänseendet som i flera andra med J. O. AF ZellÉN. 

 För övrigt var L. livligt intresserad av skogsfrågor i allmänhet och upp- 

 trädde gärna i offentliga diskussioner. Vid Skogsvårdsföreningens stora 

 årsmöten var han nästan alltid närvarande och bidrog ofta med värde- 

 fulla inlägg i överläggningarna. Vid mötet 1905 å Hasselbacken hade 

 han sålunda ett mycket uppmärksammat anförande, där han i motsats 

 till överjägmästare Wallmo ville se landets skogsfrågor ljusare än 

 denne. Som stor industriman såg han ock på alla frågor från ekono- 

 misk synpunkt och ville hava ränta pä skogskapitalet. Det har ock 

 sitt intresse att erinra om hans yttrande vid nämnda tillfälle: 



»Den som vårdar sin skog bäst är den, som sköter den så, att den 

 producerar den största möjliga kvantitet virke — det må nu vara till 

 julgranar eller masteträd. Skogen får gärna för mig tillhöra staten, 

 kommuner, bolag eller bönder. Den som sköter skogen så, att den pro- 

 ducerar mest, är mest värd att äga skogen, sett ur nationalekonomisk 

 synpunkt. — — — — — Lagstiftning är utmärkt, och den verkar ju 

 på sitt sätt fördelaktigt, men vi få icke vänta allt och icke för mycket 

 av lagstiftningen. Det fordras också någonting annat, och det är kär- 

 lek och företagsamhet, till vad man har för sig. Jag tror, att man vin- 

 ner mera genom markberedning än genom att bereda opinionen, som 

 det här varit tal om i dag.» 



Vid samtna möte var också flottningsavgifternas beräknande på tapeten, 

 där Ljungberg framhöll vikten framför allt av barkningstvångets bort- 

 tagande för småvirke och gallringsved: 



»Ty utan att småvirket transporteras från skogarna, blir det icke 

 någon ordnad skötsel. Och i våra trakter ligga miljontals timmertop- 

 i övre Dalarnas skogar och förfaras, som det heter i skogskommitténs 

 betänkande, under det att frisk skog hugges längre ned, som kunde er- 

 sättas med vad som hör till de ruttnande miljonerna. Det är därför att 

 hoppas, att barkningstvånget för furu, åtminstone för rensningsvirke, kom 

 mer pä ett eller annat sätt att upphävas till vår nationalekonomis och 

 vårt lands förkovran. ^ 



Även från 1906 års skogsmöte minnas vi vid tal om avverknings- 

 principer för norrlandsskogarna anföranden av LJUNGBERG. Vid 1908 



