IQO DISKUSSION. 



Stor omfattning, att det är allt skäl att taga hänsyn till de erfarenheter, som 

 inom andra länder vunnits, liksom också att med hjälp av dessa erfarenheter 

 gå försiktigt fram. I likhet med den siste talaren tror jag icke, att skogs- 

 ägarna i allmänhet skulle vara tillfredsställda med en sädan lösning, som 

 innebäres i en begränsning av premierna, varigenom de uti vissa fall givetvis 

 själva skulle löpa en större eller mindre risk. Men jag tror, att man för 

 hela bolaget bör söka att minska riskerna, och det har visat sig på annat 

 håll, att man härigenom nått gynnsamma resultat. Jag anser, att försäkringen 

 icke bör omfatta mera än växtlig ungskog, och möjligen skogsmark, men 

 icke försäljningsbar äldre skog. Härigenom skulle den ömsesidiga risken 

 minskas, något som torde vara till tillfredsställelse för skogsägarna. Men 

 dessutom tror jag, att denna sak bör ordnas uteslutande på ömsesidighetens 

 grund. Därigenom skulle man enligt min uppfattning få större anslutning 

 och större intresse för saken. Men därtill kommer, att erfarenheten nog 

 ådagalagt, att genom sådant anordnande det är möjligt att hålla premierna 

 inom sädana gränser, att man kan vänta stor anslutning. Det sätt, som man 

 nu tänkt sig med ett förlagsbolag bakom, tror jag kommer att ställa sig dyrt, 

 och jag tror icke, att man kan i större utsträckning få skogsägarna med på 

 detta. Jag är beredd på den invändningen, att jag här kommit med nakna 

 påståenden, som icke kunna bevisas. Men jag har endast velat säga, att 

 detta är min uppfattning, och jag slutar med, att jag för min del icke vågar 

 påtaga mig risken av ett så bestämt uttalande, som finnes i den framlagda 

 resolutionen. 



Landshövding L. Reuterskiöld: Denna fråga har på senaste tiden sä 

 mycket ventilerats såväl man och man emellan som av pressen och av den 

 tillsatta kommittén, att det nog icke är mycket mera att i sak tillägga. 



Vill man ha fram något resultat, så får man nog fatta position i frågan 

 nu. Resultatet av vad som hittills av stiftarna av skogsbrandförsäkrings- 

 bolaget åtgjorts har sannerligen icke varit av uppmuntrande natur. 



Det är nog så, att folk ännu icke fått insikt om betydelsen att försäkra 

 sin skog utan föredragit att, som man säger, låta det gå på Guds försyn, och 

 på grund av oklar uppfattning om frågans bästa lösning har nog litet var 

 stått tveksam och velat se tiden an. 



Innan man binder sig och går in i detta bolag, har man säkerligen velat 

 se, vad Skogsvårdsföreningen skulle besluta sig för. Skulle Skogsvårdsför- 

 eningen antaga den nu föreslagna resolutionen, är jag viss om, att därigenom 

 ett gott stöd kommer att givas åt stiftarnas arbete, men kan man icke få detta 

 stöd, så kommer det hädanefter icke gå lättare att samla teckningar än förut, 

 och då tror jag, att de, som arbetat för saken, säkerligen komma att ledsna 

 och draga sig tillbaka. Det nu föreslagna bolaget kommer då säkerligen ej 

 till stånd, och jag är viss om, att det kommer att visa sig lika omöjligt tör 

 vilket annat bolag som helst att under nu rådande förhållanden åstadkomma 

 frågans lösning. Det bleve då staten, som finge sätta den i gång med sanno- 

 likt resultat av obligatorisk försäkring, som nog icke bleve så vidare till- 

 talande för skogsägarna. 



Jag ber, herr ordförande, att tå yrka bifall till resolutionen. 



Frih. Rob. von Rosen: Skulle det vara möjligt att få höra, huru stor an- 

 slutning det ömsesidiga brandförsäkringsbolaget lyckats erhålla? 



