192 DISKUSSION. 



ningen, att jag anser nyssnämnt uttalande vara fullt berättigat. Skulle Skogs- 

 vårdsföreningen emellertid nu ställa sig avvisande, kan jag ej tänka annat, 

 än att frågan kommer att falla för denna gäng, och att skogsägarna måhända 

 hava att gä till mötes ännu ett flertal somrar utan möjlighet att kunna trygga 

 sig emot förefintliga betydande risker för brända skogar av stora värden. 



Kanslirådet Hugo Tigerschiöld: Beträffande den första delen av resolu- 

 tionen anser jag — efter den utredning, som skogsvårdsföreningen satt i gång — 

 att man bör stanna vid uttalandet, att staten icke bör taga hand om denna 

 försäkringsfräga, utan att den bör överlämnas till ett enskilt försäkringsbolag, 

 gnmdat på ömsesidighetsprincipen. Därvid skulle jag vilja stanna. Ehuru 

 jag hyser det största förtroende till de personer, som verkställt denna utred- 

 ning, sä undrar jag, om det kan vara lämpligt, att genom en resolution binda 

 alla de andra medlemmarna av Föreningen, som icke satt sig in i frågan. Det 

 är även många, som äro frånvarande, och jag tror, som sagt, icke att det 

 kan vara lämpligt att binda dem genom denna resolution. 



Därmed har denna fråga icke blivit avlivad. Det enskilda intresset må 

 fortsätta utredningen, och är därvid att bemärka, att även andra än försäk- 

 ringsmän kunna hava sådant intresse. Jag syftar på banksäkerheternas män. 

 De kunna slå sig tillsammans, och göra de det och taga saken om hand, 

 så tror jag, att de äro en makt. Med all tacksamhet för det arbete, som 

 utförts av kommitterade, hemställer jag därför, att man må stanna vid den 

 förra delen av resolutionen. 



Hovstallmästaren G. Tamm: Jag skulle kunna ansluta mig till det yrkande, 

 som den siste talaren gjorde, men delvis på andra remisser än hans. 



När man i Föreningens tidskrift fick se detta betänkande, kunde man bliva 

 nog så tveksam, enär det utmynnade i två alternativa förslag. Man fann 

 vidare av betänkandet — och det har också framgått av vad vi fått höra 

 här i dag — att kommittén har lagt sin utredning väsentligen såsom en kritik 

 av ett enskilt företag och på grund av denna kritik kommit med det förslag, 

 som återfinnes i betänkandet. Men man blir sedermera ganska överraskad, då 

 man finner, att sedan kommittén enat sig om detta förslag, så har ett nytt 

 stadium inträtt, ett stadium av överläggningar inträtt mellan kommittén och 

 det enskilda företagets ledande män, vilket resulterat i en kompromiss, som 

 anbefalles, ehuru den går i en annan riktning än som frän början varit avsett. 

 Under sädana omständigheter må det förlåtas mig, om jag ställer mig mer 

 än tveksam mot lämpligheten av att antaga den framställda resolutionen. 

 l^ess senare del kan jag nämligen absolut icke gä med pä. Dä säger man, 

 att man bör icke motarbeta ett företag, som har goda förutsättningar att ut- 

 veckla sig. Nej, jag vill icke motarbeta det, men jag vill säga, att med den 

 auktoritet, som denna förening har, det icke synes mig vara lämpligt, att den 

 direkt understödjer ett företag, som man ännu icke anser vara pä rätt väg. 

 Det är skillnad mellan att motarbeta och att icke direkt stödja. 



Skulle jag framlägga mina personliga önskemål i denna fråga, så skulle 

 jag vilja säga, att jag tror, att det vore klokare, att man — med bestämt 

 fasthällande av ömsesidighetsprincipen — • icke toge saken så stort utan bör- 

 jade så småningom, att man sloge in på de linjer, som man följt i Norge, 

 d. v. s. att man först började med försäkring av skogsbottnen och ungskogen. 



