SKOGSVÅRDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT I916. H. 2 3. 



Lagförslaget om fridlysning av kottar, bär m. m. 



I. Inledande föredrag 



vid Svenska Skogsvårdsföreningens extra sammanträde den iS mars 1915. 



Av C. ("/. Barthelson. 



Så länge skogshushållningen av brist på kommunikationer varit hän- 

 visad till utnyttjande enbart av skogens värdefullaste alster, ligger det i 

 sakens natur, att ej blott det virke, som ej kunde avsättas, utan ock 

 alla biprodukter vid skogsskötseln, såsom bär och kottar av markägaren 

 lämnades utan avseende såsom för honom värdelösa. Vem som ville 

 tilläts då tillvarataga dessa biprodukter. Markägaren hade så mycket 

 mindre skäl att förhindra bärplockning och dylikt, som någon skada där- 

 igenom ej åstadkoms, av de få som för eget bruk försåge sig med bär 

 eller annat värdelöst. 



Han idkade denna tid ingen verklig skogshushållning, som krävde skogs- 

 kultur eller sådana arbeten, som av bärplockare kunde skadas eller för- 

 störas. 



Han hade ej heller någon verklig jaktvård, som av bärplockare kunde 

 skadas, oavsett att det vilda, av de få bärplockarna ej kunde avsevärt 

 ofredas eller genom dem berövas någon väsentlig del av den för dess 

 näring nödiga födan, då det huvudsakliga av bärskörden alltid lämnades 

 kvar i .skogen. 



Man skulle kunna karaktärisera de förr rådande förhållandena, som i 

 vissa delar av vårt land ännu förekomma i avseende på dessa alster så, 

 att ägaren för sig och sina underhavande tog vad de för eget behov 

 behövde och gärna tillät grannarna att även förse sig av överflödet. 



Det är först under de sista decennierna, som en ändring härutinnan 

 inträtt. Och denna har betingats av förbättrade kommunikationer, som 

 givit ett värde åt mycket, som förr saknade sådant. Så ha bär, särskilt 

 lingon, och kottar fått ett värde, som måste anses avsevärt. Man har 

 ju de senaste åren för t. ex. tallkottar betalat pris, som sätta dessa i 

 värde lika med havre. 



Hur glädjande detta än är ur nationalekonomisk synpunkt har dock 

 denna omgestaltning av värdeförhållandena ej kunnat .ske utan att för 



I 



