igS c. (;. P.ARIHELSON. 



ändamål inköpa frö, som kanske för den ifrågavarande trakten är alldeles 

 olämpligt, varigenom han riskerar att pä så sätt uppdraga skog av sämre 

 kvalité, än om han kunnat använda frö från egen skog.» 



På grund av dessa motiv hemställde motionären, att riksdagen ville 

 hos Kungl. Maj:t anhålla, att Kungl. Maj.t måtte taga under ompröv- 

 ning huruvida och på vad sätt olovligt tillägnande av kottar må kunna 

 bliva belagt med straff. I denna hemställan, i vad det rör växande träd, 

 instämde lagutskottet, till vilkets behandling motionen hänskjutits. 



Utskottets hemställan blev av första kammaren bifallen, varemot den 

 andra kammaren avslog densamma. 



Resultatet av alla dessa motioner, rörande såväl plockande av bär 

 som tagande av kottar å annans mark, föreligger nu i ett på regeringens 

 tillskyndan utarbetat utkast till >^lag om rätt till bärplockning och till- 

 varatagande av vissa andra naturalster . . 



Lagförslagets grundprincip framträder i dess 2:a §, som med vissa 

 oväsentliga förbehåll i i:a och 3:e paragraferna stadgar, att en var har 

 rätt att plocka vilt växande bär, där det kan ske utan skada å stängsel 

 eller å växande skog eller annat, som finnes å marken. Den i lag- 

 utkastet fastslagna principen går således stick i stäv med den uppfattning, 

 som i bärfrågan gjort sig gällande i flera av de nämnda motionerna, 

 nämligen den att enligt svensk uppfattning och gällande lag dessa upp- 

 räknade alster tillhöra jordägaren, och att den, som på rättmätigt sätt 

 förvärvat en egendom, den må vara liten eller stor, skall vid brukandet 

 av densamma vara skyddad av lagen. 



I avseende på motionen om tagande av kottar utan lov å annans 

 mark, har lagförslaget däremot i det stora hela tillmötesgått motionärens 

 krav, då enligt detsamma kottar inrangerats i strafflagen under samma 

 bestämmelser, som röra ollon och nötter. 



Lagförslagets motiv framhålla, att om man vill en rättvis lösning av 

 frågan, de stridiga intressena måste vägas mot varandra, nämligen jord- 

 ägarens och allmänhetens. Och denna lösning har man sett sig finna 

 i att lämna markägaren skydd mot närgångenhet och otillbörligt intrång 

 å bostadens närmaste omgivning genom att tillförsäkra honom en 

 viss areal, som dock ej får överstiga 20 har, vilka dock måste för ända- 

 målet inhägnas, till egen disposition för bärplockning. 



Ägaren måste således, för att själv erhålla garanti för erhållande av 

 några bär från egen skog, bl. a underkasta sig en utgift för hägnad, 

 som ej står i förhållande till bärens värde, oavsett all annan förlust och 

 intrång, som den fria bärplockningen för honom medför. 



Det har under de senaste åren talats så mycket om skogshushållning- 

 ens stora betydelse för särskilt Sverige, och det har så mycket lagstiftats 



