LAGFÖRSLA(;Kr OM KKIDIASNINf; AV KOTTAR, BÄR M. M. ig9 



för denna, att nian haft anledning vänta, att i en \n^, som rör tillgodo- 

 görandet av skogshushållningens biprodukter, skogsvårdssynpunkten 

 skulle vara den rådande. 



Hela lagförslagets i fräga anda visar dock motsatsen, eller att bipro- 

 duktens tillgodogörande gjorts till huvudsak. Att så är förhållandet, 

 visa tydligen §§ 4 — 6, som handla mot skydd mot skogsplantors nedtram- 

 pande av bärplockare. 



Under det att det för var och en borde utan vidare \ara klart, att 

 skogsplantor ovillkorHgen skadas eller dödas, om de utsättas för tramp, 

 synes man i lagförslaget ej anse, att detta alltid är fallet. Enligt /le 

 nämnda §§ kan nämligen skydd för återväxten i våra skogar, utan 

 vilket all skogshushållning omöjliggöres, endast erhållas efter medgivande 

 av myndigheter och endast under vissa villkor. 



Detta skydd kan sålunda endast erhållas efter ansökan hos K. B., om, 

 såsom det märkligt heter, fara är för handen, att växande plantor skulle 

 genom bärplockning skadas. Vidare föreskrives, att skydd — om det 

 möjligen tillåtes — ej får utsträckas över 10 år, att det område, som 

 man vill freda, skall vara till gränsen angivet och inhägnat, samt slut- 

 ligen att skogsvårdsstyrelse eller den myndighet, som har hand om 

 skogen, skall hava tillstyrkt en sådan bön om skydd för uppdragandet 

 av skog. Markägaren-skogsodlaren har således ingen talan, för hans 

 arbete får skydd förekomma nära nog blott som undantag, som efter 

 utredning kan få förekomma, dock blott under någon tid. Skogsodling, 

 en, som vi veta, ofta nog dyrbar affär, för vilken mången därför drar sig, 

 skall hädanefter, enligt denna lag, ytterligare belastas med kostnader för 

 hägnad — ett något egendomligt sätt att tillvarataga skogsvårdsintres- 

 set. Det är för övrigt ej nog med dessa hägnadskostnader, ty enligt 

 de motiv, som i förslaget anföras, skall skogsägaren dessutom även betala 

 för de annonser, som K. B. skall insätta i tidningarna om att ett visst 

 område fridlysts. 



Då till försvar för en lagstiftning i den anda detta lagförslag går, 

 anföres nödvändigheten att från nationalekonomisk synpunkt tillvarataga 

 skogsbären, glömmer man, att det är skogsvården, som från en sådan 

 synpunkt sett, först och främst måste beaktas. Även om bärens till- 

 godogörande vore så betydelsefullt, att detta bör sättas före skogsod- 

 lingens fordran på skydd, så är påståendet, att bären ej skulle komma 

 att tillvaratagas, om de ej utlämnas åt allmänheten, obevisat och grundat 

 på ett löst antagande. Med lika rätt kan anföras att ett rationellt ut- 

 nyttjande av bärtillgången ej kan ske annat än under skydd av ägande- 

 rätten. Så länge en kapplöpning uppmuntras, om vem som först skall 

 hinna rofta åt sig bären, är det givet, att avkastningen blir liten och 



