2 00 C. (;. BARTHELSON. 



dälig, då genom för tidigt avtagande, massor av bär måste kasseras 

 såsom alltför omogna, likom ock att kvalitén i det hela blir dålig. 



Det som förslaget ger skogsbruket till skydd mot rovplockning av bär, 

 sä i motiv som lagtext är av den beskaffenhet, att man får den föreställ- 

 ningen, att författarna ej sett skogen för bara bär. Man sätter bärpro- 

 duktionen, som kanske under goda år ger ett exportvärde av ^2 miljon kro- 

 nor i högsätet, under det att skogsbruket, som ger bröd åt så många tusen 

 och lämnar ett exportöverskott av cirka 300,000,000, om de förädlade 

 produkterna av trä medräknas, på sin höjd tillätes, att efter medgivande 

 av för denna hushållning främmande myndighet, fungera och detta endast 

 under vissa villkor. Det är ej nog med att skogsägaren genom ett slags 

 reduktion berövas äganderätten till en del av de produkter, som å hans 

 mark frambringas, utan han tvingas dessutom till avsevärda utgifter, 

 vilka ej komma att inskränka sig till sådana för uppförande av hägnader, 

 utan tillkomma sedan bl. a. kostnader för bevakning, för att bärplockarna ej 

 överskrida dessa hägnader. 



Då lagförslaget söker sitt försvar ur nationalekonomisk synpunkt under 

 framhållande av, att denna kräver att bären tillgodogöras, visar detta, att 

 författarna ej förstå, att detta tillgodogörande, om lagen skulle vinna 

 tillämpning, komme att i stor utsträckning föranleda skogskulturers öde- 

 läggande, vilket åter helt naturligt får till följd nedsatt skogsavkastning 

 med därav följande minskade arbetstillfällen för alla dem, som syssel- 

 sättas med skogsavverkning och vid de industrier, som äro beroende av 

 tillgång å virke. Oavsett att det fria tillgodogörandet av bären i och 

 för sig ej kan anses vara från nationalekonomisk synpunkt något oom- 

 tvistligt, fordrar skogsvårdens kolossala betydelse för vårt land, att den 

 vid lagförslag i förevarande fall sättes före bärplockningen, vilken, om 

 den tarvar särskilt skydd genom lagstiftning, i en sådan lagstiftning bör 

 betraktas som en skogshushållningen underordnad binäring. 



Enbart 1903 års skogslag, som ålägger den enskilde att skaffa 

 återväxt efter den skog han avverkar, bör kräva en sådan läggning 

 av en bärlag, att den ej förhindrar, ej omöjliggör efterlevnaden av 

 denna lag. 



Länge har det dröjt, innan allmänheten kom till insikt om skogshus- 

 hållningens stora betydelse för vårt lands ekonomi. Då sent omsider 

 detta nu skett, och ett vaknat intresse efterträtt den forna liknöjdheten, 

 är det farligt att vidtaga en lagstiftning, som kan komma att få till följd 

 en förslappning av detta intresse. 



Detta lagförslagets tydliga åsidosättande av markägarens och skogs- 

 odlarens berättigade krav, har också från ej blott skogsägarna framkallat 

 protester, utan hava flere av de myndigheter och korporationer, som 



I 



