I.AGFOKSl.ACKJ- OM KRIDIASNINC AV KOTTAR, I!AR M. M. 20I 



rörande lagförslaget avgivit yttranden, framhållit lagförslagets olämplighet, 

 åtminstone i sitt nuvarande skick. 



Såsom en egendomlighet torde böra anmärkas, att lagförslaget ej varit 

 remitterat till landstingen, vilka dock såsom representerande markägarna 

 bort sitta inne med sakkunskap i frågan. Flere av länsstyrelserna och 

 förvaltningsutskotten hos H. S. ävensom Domänstyrelsen hava i frågan 

 avgivit så beaktansvärda yttranden, delvis innefattande nya uppslag till 

 dess lösning, att vid en redogörelse för bärfrågans läge, några korta ut- 

 <lrag ur dessa officiella yttranden ej bör saknas. 



Så yttrar K. B. i Uppsala län bl. a.: 



Förslaget uppställer som regel allmänhetens rätt till bären och låter 

 jordägarens rätt framträda som ett undantag under vi.ssa villkor. K. B. 

 vill omkasta detta förhållande. Jordägarens rätt skall tillvaratagas, men 

 om han ej tillgodogör sig bären och därigenom skadar det allmänna, skall 

 ■detta betraktas som ett slags vanhävd. I^^örslaget, sådant det är, kan 

 väl förenas med en förmånsrätt för ägaren för hela hans egendom. Har 

 han genom arrende eller förening vidtagit åtgärder för bärens tillvara- 

 tagande, skall han ha rätt att fridlysa hela sin egendom, eller så stor 

 del han behöver. En sådan lag bleve en sporre till organisation för 

 bärens tillvaratagande, och den humanitära synpunkten skulle här- 

 igenom bättre tillgodoses, i det att då förtjänster för mindre arbetsföra 

 och obemedlade kunde än bättre tillgodoses. Särskilt för behövande 

 inom orterna skulle arbetsutsikterna ökas. 



K. B. i Södermanlands län framhåller att jordägarens rätt till bären är 

 obestridd enligt lagen ^Yj 1895 och byggn.balken 10:5. 



Och förvaltningsutskottet i samma läns hushållningssällskap yttrar att 

 4 § i förslaget sätter skogskulturen efter allmänhetens rätt att taga bär 

 å skogsodlad mark, och att sådan lagstiftning ej befrämjar skogsodling, 

 som hittills ansetts som en nationell uppgift av synnerligen stor be- 

 tydelse. 



Malmöhus läns förvaltningsutskott yttrar att det är lätt nog att före- 

 skriva att bärplockning skall ske utan att skada stängsel och växande 

 skog eller annat, men frågar huru skadan skall värderas och beivras mot 

 okända personer, som försvinna lika fort som de kommit, är ej så lätt 

 besvara. Rätt till bärplockning i den form, lagförslaget vill hava den 

 framställd, synes faktiskt vara ägnad att införa rättslöshet och rubba all 

 ordning på landsbygden utan gagn för de fattige och utan annan fördel 

 än att rikta några företagsamma spekulanter. 



K. B. i Örebro län yttrar, att lagförslaget måste vila på oriktig grund, 

 då det sätter likhetstecken mellan anspråk, intrång och äganderätt. Så 

 upphöjer § 2 allmänhetens anspråk till en rättighet vid sidan av jord- 



14 SkogsvArdsföreningens Tidskri/t ig tö. 



