c. G. BARTHELSON. 



ägaren, då anspråket på sin höjd kan åberopa sig på billighetshänsyn. 

 Det kan vara billigt att söka bereda allmänheten tillgång till ifråga- 

 varande alster med hänsyn till den sedvanerätt, som hittills utvecklat 

 sig, dock endast i den mån ägaren själv må vara villig avstå från sin 

 rätt, och då det kan ske utan skada eller olägenhet för ägaren. Lagens 

 § 2 kommer otvivelaktigt att verka i alldeles motsatt riktning. Det är 

 nämligen att befara, att den rätt, som här tillförsäkras allmänheten, skall 

 vara ägnad att införa rättslöshet och verka störande på den enskildes 

 områfte, utan att han är i tillfälle att freda sin egendom. 



Rörande bestämmelserna om skydd för skogsplantor säger K. B. att 

 frågan om ansvar och ersättningsskyldighet härvid kan lämnas åsido, 

 såvida icke å området hålles ständig bevakning, natt och dag, ty på 

 annat sätt kan ej gärna gärningsmannen upptäckas och skadegörelsen 

 bestyrkas. Och vad ersättningsskyldigheten beträffar, blir den utan be- 

 tydelse, då de, som deltaga i arbete med bärplockning, torde få anses 

 fullkomligt oförmögna att gälda någon sådan. 



Genom hela förslaget går en strävan, att tillförsäkra förmåner åt den 

 bärplockande allmänheten, som f. n. ej kan påstå någon rätt, då däremot 

 jordinnehavarens rätt, som är fast grundad i svensk lag, lämnas till 

 spillo, varigenom förslaget fått en kommunistisk innebörd. 



Av övriga utlåtanden synes det av K. B. och hushållningssällskapets 

 F. U. i Kopparbergs län avgivna, särskilt anmärkningsvärda såsom an- 

 givande en helt annan och bättre riktning för lagstiftning i förevarande 

 fall, än den i vilken det framlagda lagförslaget går. 



Lagstiftningen borde enligt deras mening tillåta viss myndighet, att 

 årligen bestämma den dag före vilken bärplockning å annans mark ej 

 skulle vara tillåten, och att användande av maskiner skulle vara förbjudet, 

 varigenom jordägaren kunde medhinna att förse sig med vad han be- 

 hövde av bär. På samma gång undvikes, att på grund av den obegrän- 

 sade konkurrensen och det fullkomliga åsidosättandet av allt intresse för 

 kommande skördar, allt som kan fås avrives med bär och blad, utan att 

 se på beskaffenheten. 



Frågan skulle lösas bäst om i likhet med för vad jakt och fiske skett 

 stadgas allmän lag av tämligen vidsträckt innebörd, inom vars råmärken 

 det skulle överlämnas åt K. B. att efter hörande av landsting och hus- 

 hållningssällskap, uppsätta stadgar lämpade efter orternas natur och 

 sociala fordringar. 



Till de utdrag ur i frågan lämnade mer beaktansvärda utlåtanden bör 

 ej förbigås det, som lämnats av Kungl. Domänstyrelsen, som i likhet 

 med de flesta i ärendet hörda myndigheter, kommuner och enskilda, 

 hävdar jordägarens rätt till allt som växer på hans mark. Så framhålles 



