LAt;p"ORSLA(;Kr om KKIDI.YSNING AV KOTIAK, l: AK \I. M. 203 



bl. a. »Ett starkt stöd för att ägande- eller dispositionsrätten till mark 

 och skog även i sig innesluter motsvarande rätt till sådana marks- och 

 skogsalster som kottar och bär finnas i lagen den 24 maj 1895, angående 

 vad till fast egendom är att hänföra. Denna lags 2 ^ innehåller näm- 

 ligen bl. a.: 5 Till jorden höra, a rot stående träd och andra växter 

 tillika med frukt därå». Till förtydligande av denna paragraf må ytter- 

 ligare anföras, att lagberedningen, som är 1909 avlämnade sista delen 

 av sitt förslag till ny jordabalk och däri jämväl ägnat uppmärksamhet 

 åt frågan om jordägarens rätt till vilda bär och svamp, i motiven till 

 det föreslagna stadgandet yttrat: de alster naturen själv frambringar inom 

 ett fastighetsområde äro på så sätt i 2 § är utsagt, så länge de äro 

 förbundna med fastigheten, tillbehör till denna och underkastade jord- 

 ägarens äganderätt. 



Även om från nationalekonomisk synpunkt ett ingrepp i den enskilda 

 äganderätten och i det fria personliga förfogandet vore berättigat, vilket 

 Styrelsen ej anser vara fallet, synas dock tillfyllestgörande bestämmelser 

 kunna utfärdas, utan att privat äganderätt kränkes i riktning mot enskild 

 egendoms kommunisering, såsom införande av skyldighet för ägaren att 

 med eller utan arrendeavgäld upplåta bärplockningsrätten, eller ock kunde 

 viss tid — fixerad för varje år, varje bärslag och vissa geografiska om- 

 råden — bestämmas, under vilken tid bärägaren ensam ägde denna rätt, 

 och efter denna tid skulle rätten övergå till allmänheten. Även mot 

 dessa förslag finnas dock allvarliga erinringar. Motsvarande national- 

 ekonomiska åskådningssätt skulle nämligen och med större skäl kunna 

 göras gällande mot den, som låter sin skog av ålder eller annorledes 

 förfaras. Men ingen lär väl dock i sådant fall yrka på äganderättens 

 mer eller mindre tillfälliga suspension. 



Styrelsen anser frågan ännu ej mogen för lösning med tanke på alla 

 stridiga förslag, som väckts med vitt skilda rättsuppfattningar, men skall 

 frågan nu lösas, sker detta bäst genom att ifrågavarande alster inran- 

 geras i bestämmelserna i 20 kap. 2 § och 24 kap. 3 och 4 §§ straff- 

 lagen, till vilka §§ bär och kottar tvivelsutan redan förut skulle hänförts, 

 om deras skyddande mot tillgrepp vid tiden för nuvarande lagstadganden 

 på området tillkomst varit behövligt, vilket emellertid ej var fallet, då 

 de betraktades som i det närmaste värdelösa. Uppenbarligen erbjuda ju 

 för övrigt dessa §§ skydd ät naturprodukter av betydligt mindre värde 

 än de ifrågavarande. 



Såsom redan påpekats, ha större delen av alla de yttranden, som från 

 länsstyrelser och andra avgivits i den föreliggande frågan, hävdat ägande- 

 rätten gent emot de tendenser, som fått uttryck i omhandlade lagförslag, 

 och bör särskilt framhållas, att flere skogsvårdsstyrelser i sina i frågan 



