2o8 BETÄNKANDE RÖRANDE GRUNDERNA FÖR FÖRDELNING AV SKOGSVÄRDSAVGIFIEk. 



förslå till avlönande av styrelsernas personal och andra rena förvaltningsut- 

 gifter, i den mån bidragen från anslaget till uppehållande av styrelsernas verk- 

 samhet härtill icke lärana tillgång. 



Vad angår skogsodlingsarbeten åligger det enligt i § i lagen om vård av 

 enskildes skogar den, som låtit komma sig till last sådan vanskötsel av skogs- 

 mark, att skogens återväxt därigenom uppenbarligen äventyras, att vidtaga de 

 åtgärder, som för återväxtens betryggande äro erforderliga. Han skall ock 

 bekosta dessa åtgärder, och skogsvårdsstyrelsen har endast att övervaka ar- 

 betenas utförande. Detta gäller emellertid allenast vanskötsel, som ägt rum 

 efter lagens ikraftträdande, d. v. s. efter den i januari 1905 (på Gottland efter 

 den 15 november 1908 jämlikt lag den 13 juni 1908 angående vård av en- 

 skildes skogar inom Gottlands län). A kalmarker, som uppkommit före år 

 1905 (resp. den 15 november 1908), kan icke någon tvingas att verkställa 

 skogsodlingsarbeten, lika litet som någon kan tvingas att vidtaga åtgärder för 

 avdikning av försumpad skogsmark eller av till skogsbörd tjänliga möss- och 

 myrmarker. Betydande svårigheter torde ock möta att få enskilda skogsägare 

 att företaga skogsodling å större brandfält, uppkomna efter de nya skogslagarnas 

 ikraftträdande. 



Marker av nu omförmälda olika slag finnas i stor utsträckning inom vårt 

 land och det är givetvis en angelägenhet av största vikt att få dessa skogs- 

 odlade. Här hava skogsvårdsstyrelserna ett vidsträckt fält för sin verksamhet 

 och, då de därmed förenade kostnaderna äro högst betydliga, är behovet av 

 penningmedel för detta ändamål i regel stort inom de landstingsområden, där 

 arealen sådana marker i enskild ägo är mera avsevärd. 



Att märka är vidare, att tillgången på skogsvårdsavgift inom ett landstings- 

 område icke i någon mån är beroende av arealen nyss omförmälda marker; 

 ett landstingsområde med mycket vidsträckta dylika marker, t. ex. Hallands 

 läns, kan hava helt obetydlig tillgång på skogsvårdsavgift och tvärtom. 



Med hänsyn till nu anförda förhållanden hava de sakkunniga kommit till 

 den uppfattningen, att den huvudgrund efter vilken fördelning av till kungl. 

 statskontoret redovisade skogsvårdsavgifter för närvarande bör ske, är storleken 

 av inom de olika landstingsområdena befintliga, i enskild ägo varande, för 

 skogsodling lämpliga äldre kalmarker, större brandtält, försumpade skogsmarker 

 samt för skogsbörd tjänliga möss- och myrmarker. 



Uppenbart är emellertid, att vid medelsfördelningen åtskilliga andra om- 

 ständigheter måste tagas i betraktande. Särskilt gäller detta arealen skogbe- 

 vuxen mark och den i nära samband därmed stående tillgången på skogsvårds- 

 avgift. Finnes t. ex. inom två landstingsområden ungefär lika stor areal äldre 

 kalmarker, försumpade skogsmarker samt möss- och myrmarker, men tillgången 

 på skogsvårdsavgift är betydligt större inom det ena än inom det andra lands- 

 tingsområdet, torde behovet av medel i regel vara större i det senare än i 

 det förra. 



Andra omständigheter, som ansetts mer eller mindre böra inverka på för- 

 delningen, äro följande. Förhållandet inom de olika landstingsområdena mellan 

 antalet stora och små skogsägare; stora skogsbolag och enskilda ägare av stora 

 skogskomplexer böra i allmänhet kunna förutsättas besitta såväl vilja som för- 

 måga att kraftigare bidraga till behövliga skogsodlingsåtgärder och avdikningar 

 å sina marker än små och ekonomiskt svaga skogsägare. I de län, där skogs- 

 hanteringen är huvudnäring, och där utmarken lämpar sig för skogsodling, bör 



