2 l6 BETÄNKANDE RÖRANDE GRUNDERNA FÖR FÖRDELNING AV SKOGSVÅRDSAVGIFTER. 



(Bil. 2.) 



Särskilt yttrande av herr Fahlén. 



Sakkunnigmajoritetens uppfattning, att det skulle låta förena sig med kungl. 

 förordningens den ii oktober 19 12 om skogsvårdsavgift /bokstav och anda» 

 att under vissa förutsättningar underlåta att tilldela en eller flera skogsvårds- 

 styrelser andel av de tio procent, som enligt förordningens 4 § skola redo- 

 visas till kungl. statskontoret, kan jag icke dela. 



Enligt min mening lägger paragrafens avfattning absolut hinder i vägen 

 för ett sådant förfarande. Uppenbart är ock, att lagstiftaren i detta fall ut- 

 gått från den a priori givna förutsättning, åt vilken jämväl i motiverna givits 

 uttryck, nämligen att behov förefinnes i fråga om samtliga skogsvårdsstyrelser. 

 Bestämmelsen avser följaktligen endast att gradera detta behov efter andra 

 grunder än dem, som äro gällande för uppdebiteringen och redovisningen i 

 övrigt av skogsvårdsavgifterna. 



När auditör H. FahlÉN vid Svenska Skogsvårdsföreningens extra 

 sammanträde den 18 dec. 191 5 redogjorde för ovanstående betänkande, 

 uppstod följande diskussion: 



Herr bankofullmäktigen Olof Jonsson. Herr ordförande! Det kan icke 

 falla mig in att i denna värme upptaga Föreningens tid länge, då jag torde 

 få tillfälle att pä annat håll tillkännagiva den uppfattning och åsikt, som jag 

 har rörande detta betänkande. Men jag har dock velat säga, att jag obe- 

 tingat ställer mig på reservantens sida i fråga om tolkningen av 1 9 1 2 års 

 förordning om skogsvårdsavgifter, och att en mera jesuitisk motivering än den, 

 som därom för den motsatta ståndpunkten anförts i detta betänkande, skall 

 man väl sällan finna. 



När Gävleborgs skogsvårdsstyrelse i tidningspressen fann resultatet av de 

 sakkunnigas förslag omnämnt och styrelsen var oviss, om huruvida förslaget 

 skulle remitteras till skogsvårdsstyrelsen för dess hörande, så ansåg sig sty- 

 relsen böra förskaflfa sig del av de sakkunnigas förslag. Visserligen kunde 

 det här vara instruktivt att framställa vissa frågor till herrar sakkunniga för 

 besvarande, men jag förmodar, att om man skulle gå in på en sådan över- 

 läggning denna kunde bliva väl lång, och ändå kanske ovisst, om detta skulle 

 tjäna något till, utan den riktiga vägen är nog, att man hos rätter vederbö- 

 rande framställer de anmärkningar, man har att göra mot förslaget. 



Ingen kan neka till, att det för de sakkunniga varit en mycket delikat och 

 svår sak att här komma till ett gott resultat. Men det får jag säga, att det 

 i förslaget finnes yttranden av de sakkunniga, som de knappast kunna för- 

 svara. Jag skall icke läsa upp något av dem, eftersom de sakkunnigas utlå- 

 tande kommer att framläggas i tidskriften, då var och en får tillfälle att se 

 på, vad jag för min del menar vara ytterst egendomligt och svagt, och med 

 anledning därav göra sina reflexioner. Men då det torde kunna hända, att 

 när detta kommer i tryck, Kungl. Maj:t redan fattat sitt beslut om fördelning 

 av medlen, så får jag nämna, att de svagheter, som jag här ovan åsyftat, är 

 vad de sakkunniga på några ställen i utlåtandet anfört om förhållandet mel- 



