BKTÄNKANDF. RÖKANM)K. GRUNDERNA KOR KÖRI )KI,NIN(; AV SKOCSNÅRI )SAV( ;IK IKR . 217 



lan (iävleborgs län och närgränsande län med hänsyn till arealen av kal- 

 marker, skogbärande mark och inkomster. Jag skall emellertid icke längre 

 upptaga tiden. 



Hovstallmästarc G. Tamm. När vi lingo se det resultat, som sakkunniga 

 kommit till beträftande Sörmland, sä blev det rabalder, och vi trodde, att 

 det var ett förfärligt attentat, som gjordes mot vårt existensberättigande. Se- 

 dan vi fått betänkandet, svalnade dock vår o])position, ty det är klart, att 

 detta betänkande måste ställas i belysning av de riksdagsförhandlingar, som 

 försiggingo i frågan 19 12. Det förklarades dä, att dessa 10 procent voro 

 avsedda för att sätta i skogbärande skick de kalmarker, som imder tiden före den 

 nuvarande generationen förlorat sin skog, varmed man framför allt avsåg ljung- 

 markerna i västra Sverige. Varken Hallands eller (iöteborgs och Bohus län 

 ha emellertid kommit upp till en för hög siffra. Svårare var att förstå, att 

 av tvä så angränsande län som t. ex. Stockholms och Sörmlands, det förra 

 kommit upp till 5 procent och det senare endast till 2. Men detta förkla- 

 rades genom de reduktionsmetoder, som herrar sakkunniga använt för att få 

 fram det antal hektar, efter vilka beräkningen skulle ske. Där kan man kan- 

 ske säga, att sakkunniga ställt sig på en sä rent teoretiskt uppkonstruerad 

 ståndpunkt, att vi andra icke förstå den, men vi måste ju »tro på magisterns 

 ord». Jag skall således icke göra någon invändning mot detta. 



Jag har emellertid begärt ordet närmast för att uttala mig om den tids- 

 period, under vilken detta förslag skulle gälla. Nu ha de sakkunniga före- 

 slagit denna tidsperiod till 5 år och ha gjort detta, för att vederbörande skulle 

 få tid att komma under fund med, om de arealuppgifter, på vilka de sak- 

 kunniga basera sitt förslag, äro riktiga. Jag anser, att det uttalandet, så for- 

 mulerat som det blivit, kan innebära en ganska stor fara, ty om de personer, 

 som komma att få med denna fördelning att göra, skulle bedöma dessa upp- 

 gifter som en magister bedömer en kria, då är fara å färde. Auditör Fahlén 

 sade, att de sakkunniga vände sig till skogsvårdsstyrelserna, och dem, som 

 voro färdiga med sina uppgifter, gav man mera, och de, som icke voro fär- 

 diga, fingo nöja sig med mindre. Detta är ett tillvägagångssätt, som visser- 

 ligen uppmuntrar skogsvårdsstyrelserna att vara väldigt duktiga i uppgörande 

 av planer och i tilltagande av stora arealer kalmark, men varemot dock 

 mycket befogade invändningar kunna göras. Icke heller skulle vi känna oss 

 riktigt tillfredsställda, om blivande sakkunniga skulle leta sig fram efter »smak- 

 synpunkter» för att komma till ett resultat. Det må vara sant, att det om- 

 döme, som de sakkunniga fällt om de inkomna uppgifterna, har berättigat till 

 en hel del i den vägen. Men generaliserade förefalla omdömena väl hårda. 

 Jag tror således, att de sakkunniga med det material, som stått till buds, 

 kommit till det tänkbart bästa resultat, men jag hoppas, att domänstyrelsen 

 och andra måtte tillse, att den period, för vilken detta förslag skulle gälla, 

 sättes så kort som möjligt, och att man inom skogsvårdsstyrelserna mätte er- 

 hålla bestämda riktlinjer, efter vilka man har att gå, då nästa gäng uppgifter 

 skola införskaffas. 



Auditör H. Fahlén. Jag undrar, om någon skulle kunna göra en utred- 

 ning i föreliggande ämne utan att i någon män göra subjektiva smaksynpunk- 

 ter gällande. Det har ju gällt att bearbeta ett material, som icke varit till- 

 fredsställande och som, såsom jag nämnde, ger utslag, som uppenbarligen 

 icke äro riktiga. Jag tar som exempel Sörmlands län. Detta län hade, om 



15 Skngsi'^>ds/l>reni)igeiis Tidskrift /q/6. 



