232 GUNNAR SCHOTTE. 



blandskogar. Synbarligen har vid skogsodlingarna använts blandat frö. Emel- 

 lertid har tallen blifvit förhärskande, och granen har i allmänhet stannat som 

 underväxt. För att i tid göra barrblandskogarna mera likformiga föreslog 

 J. O. AF Zellén redan 1899, att tallen skulle utglesas i de då blott 20-åriga 

 bestånden. Så skedde emellertid ej. Först de allra senaste åren har på 

 nuvarande revirförvaltarens initiativ tallen gallrats starkt, och granen börjar 

 nu att taga sig fram sä sakteligen. Produktionen i dessa 30 — 35-åriga barr- 

 blandskogar är emellertid nu mycket avsevärt lägre än i angränsande granbe- 

 stånd i samma ålder. 



Några lärkplanteringar, som till en början sågo mycket lovande ut, och 

 varifrån stammar och fotografier med stolthet förevisades vid 1897 års ut- 

 ställning i Stockholm, har för länge sedan skattat åt förgängelsen. I början 

 på 1900-talet måste de på grund av lärkkräftans härjningar avverkas. Ett 

 yngre mycket lovande bestånd, som år 1898 var fritt från svampangrepp (ålder 

 då 14 år), befanns vara fullständigt dött år 191 1. 



Självsådda, synnerligen vackra björkbestånd finnas flerstädes. Det är 

 Betula 7'erriicosa, som helt dominerar i bestånden. Glasbjörken träftas endast 

 enstaka och är då av betydligt svagare växt. Den urskiljes i övrigt lätt i 

 bestånden på den mera avrundade kronan samt på bladverkets något lum- 

 migare utseende. Björken motsvarar här i sin utveckling tyskarnas bästa björk- 

 bonitet. 



Inom Skällåshult finnas vidare smärre fläckar, beväxta med ek, samt slut- 

 ligen alla möjliga blandningar mellan de olika nämnda trädslagen. 



Den andra av ålder skogbeväxta trakten av kronoparken, det s. k. Krättet, 

 består huvudsakligen av ekskog, dels i rena bestånd, dels i blandning med 

 björk eller något tall. Eken, vilken till största delen utgöres av vinterek 

 (QjiercHS sessiliflora), har särdeles svag växtlighet. Bestånden uppnå vid 25 

 års ålder endast 3 — 4 meter och vid 50 år allenast 8 meter. Att växtlig- 

 heten är så ringa får i första hand tillskrivas den grunda jordmånen och det 

 exponerade läget. Härtill har också bidragit, förutom ekartens karaktär, be- 

 ståndets uppkomstsätt. Mänga individ utgöras nämligen av stubbskott, i det 

 att beständen i viss mån kunna sägas blivit behandlade som vid lågskogs- 

 skötsel. Stubbskotten ha också uppkommit efter det skogen brunnit av. Skogs- 

 eld uppstod förr ofta i Krättet. Det berättas t. o. m., att sådan ej så sällan 

 anlades. Förre ägaren utbetalade nämligen belöning för den, som där upp- 

 täckte skogseld. Det skulle t. o. m. ha inträffat, att eld anlades i skogen, 

 varefter mordbrännaren själv rapporterade elden och utfick belöningen härför 

 som en extra förtjänst. Till ekarnas fula växtform härstädes har slutligen 

 bidragit angrepp av parasitsvampen Nectrio ditissitna. 



1 dessa ekskogar är humuslagret ovan morängruset 6 — 7 cm. mäktigt och 

 ganska torvartat. Markbetäckningen utgöres huvudsakligen av strödda mossor 

 samt rikligt med ris (mest blåbär). Ibland förekomma också ormbunkar (Ptens), 

 eller ock är ekskogen så sluten, att markbetäckningen endast består av torra 

 löv. Enbuskar förekomma i stor mängd i bestånden och på några ställen 

 kaprifolium (Lonicera Peridymenu7n) , som klänger mellan träden och påmin- 

 ner om lianerna i de tropiska urskogarna. 



Hela det övriga utmarksomrädet utgöres av ljungmark, som sedan är 

 1893 skogsodlats (mest genom plantering) med dels tall och gran i blandning. 

 5 rader tall och 5 rader gran eller 5 rader tall och 3 rader gran, dels av 



