270 HARALD KYLIN OCH GUNNAR SAMUELSSON. 



Det är några resultat från denna undersökning, som givit oss anledning att 

 här meddela några kritiska synpunkter på beståndsanalyser efter olika metoder. 

 De mera allmänna synpunkterna äro i huvudsak desamma, som framfördes i 

 inledningsföredraget till den nyss omtalade diskussionen, naturligen i något 

 omarbetad form och under begagnande av erfarenheterna från provytan vid 

 Vårdsätra. Bearbetningen av materialet och författandet av nedanstående rader 

 ha varit fördelade på följande sätt: Kylin har haft hand om materialets be- 

 handling från variationsstatistisk synpunkt och har författat kapitlet härom, 

 medan Samuelsson författat övriga delar. På grund av denna arbetsfördel- 

 ning ha en del upprepningar icke kunnat helt undvikas. 



Uppsala i oktober 191 5. 



I. Beståndsanalysens metodik. 



1 den betydelse, som jag här vill giva åt begreppet »beståndsanalys», torde 

 det knappast hittills ha blivit använt. Ordet är bildat efter det tyska »Be- 

 standesaufnahme» och av^er att ersätta vad man här i landet plägat kalla 

 i ståndortsanteckning». Denna benämning är nämligen enligt min uppfattning 

 synnerligen olycklig, ja t. o. m. vilseledande. Det är icke ståndorten, man 

 avser att beskriva. Det är beståndet, man vill ge en bild av. Förväxlingen 

 av dessa begrepp har givit upphov till mycken villervalla, som möjligen för 

 framtiden kan om icke helt undvikas, så åtminstone avsevärt förminskas, om 

 man begagnar en exaktare benämning på ett bestämt definierat och avgränsat 

 begrepp. Med bestånd menar jag å sin sida den på en bestämd lokal, t. ex. en 

 provyta, förekommande vegetationen. Ur topografisk synpunkt må vegetationen 

 sedan vara av snart sagt vilken natur som helst, men ur synekologisk syn- 

 punkt må^te den vara så enhetlig och likformig som möjligt, för att en analys 

 skall ha något större värde. Ur sådan synpunkt är det enskilda beståndet intet 

 annat än det sätt, varpå en viss association, som med hänsyn till sitt begrepp 

 vilar på en teoretisk abstraktion, i det givna speciella fallet föreligger för- 

 verkligad. 



För de bägge viktigare metoder för beståndsanalyser, som hittills särskilt 

 inom de skandinaviska länderna kommit till användning, har Lagerberg i sitt 

 redan flere gånger omnämnda arbete lämnat en ingående redogörelse. Som 

 jag anser denna vara väsentligen riktig, skall jag här blott nämna så mycket 

 om själva metodiken, som är nödvändigt för att göra nedanstående rader be- 

 gripliga och för att klarlägga ställningen av den av Lagerberg själv begag- 

 nade metoden till de bägge andra. Endast i ett par punkter har jag en från 

 Lagerberg avvikande uppfattning om de i dessa nedlagda principerna. 



I sitt berömda, år 1881 publicerade arbete, »Försök till en analytisk behand- 

 ling af växtformationerna» uppdrog R. Hult grundlinjerna till de synpunkter, 

 som för flertalet nordiska växtgeografer, som sysslat med synekologiska 

 undersökningar, allt sedan denna tid varit i stort sett vägledande. Detta 

 gäller även om själva beståndsanalysen. Här behöver jag endast fästa mig 

 vid de av honom och hans efterföljare begagnade metoderna för angivan- 

 det av de olika arternas frekvens eller, såsom Hult själv uttrycker sig, ym- 

 nighet. Hult rörde sig i sina arbeten med en femgradig skala på ett sätt, 

 som hittills blivit följt av de svenska växtgeograferna, medan några finska, 



