2 74 HARALD KYLIN OCH GUNNAR SAMUELSSON. 



Inom varje provyta har Lagerberg undersökt ett stort antal rutor, i all- 

 mänhet omkring 150 — 300, i ett fall över 600. Det antal rutor, inom vilka 

 en viss art anträffats, omräknas i procent av hela antalet undersökta rutor, 

 och det så erhållna talet kallas frekvensprocent och motsvarar Raunkiaers 

 ymnighetstal eller points. 



Om frekvensprocenten säger Lagerberg (anf. st., s. 15): »Frekvensprocenten 

 angiver således själva spridningen inom det givna området, den är ett i siffror 

 omskrivet uttryck för samtliga Hults frekvensgrader i. Det är fullkomligt rik- 

 tigt, att frekvensprocenten anger själva spridningen inom det givna området, 

 men det är orätt, att den är ett i siffror omskrivet uttryck för samtliga Hults 

 frekvensgrader. I dessa ligga visserligen (som redan av Samuelsson påpekats 

 i föregående kapitel) något, som berör artens spridning inom området — ut- 

 trycken enstaka, spridd (tunnsådd), strödd tyda därpå - — , men de innehålla 

 något mer än spridningen, nämligen även ett, låt vara ofullständigt, angivande 

 av den areal av provytan, som växten betäcker. Hults ymnighetsgrader äro 

 enligt min mening sammanfattningen av vad Lagerberg kallar frekvenspro- 

 cent och arealprocent. Med siffror skall jag senare visa, att frekvensprocenten 

 ej kan vara ett i siffror omskrivet uttryck för samtliga Hults frekvens- 

 grader t . 



Ordet frekvensprocent kan således bli vilseledande, då det lätteligen sam- 

 manblandas med Hults frekvensgrader. — Hult använder benämningen ym- 

 nighetsgrader, men i litteraturen ersattes den ofta med frekvensgrader — . I 

 det följande kommer jag därför att undvika ordet frekvensprocent och i stället 

 använda benämningen spridningstal, då det just är ett tal, som söker ge en 

 föreställning om en växts spridning inom ett givet område. 



Lagerberg beräknar spridningstalet (frekvensprocenten) på två decimaler 

 när, t. ex. Linnaea borealis 48,45 (anf. st., Tab. II, s. 32). Medelfelet i 

 detta spridningstal har av Lagerberg beräknats till + 2,67. Då således redan 

 enhetssiffran är felaktig på tvä enheter, synas mig decimalerna ha ett rätt 

 litet intresse, och de kunde ha utelämnats, utan att spridningstalets värde för- 

 ringats. Ett utelämnande av decimalerna skulle även ha betytt en stor tids- 

 vinst vid beräkningarna. 



Beträffande antalet decimaler vill jag i detta sammanhang efter Charlier 

 (igio, s. 23) anföra följande regler: 



i) Utsatt medelfelet med 3 (eventuellt med 2) signifikativa siffror. 



2) Angiv storheten själv med samma noggrannhet (= samma antal deci- 

 maler) som dess medelfel, eller eventuellt med en decimal mindre. 



Enligt dessa regler är man således fullt berättigad att, på sätt Lagerberg 

 gjort, beräkna medelfelet med två decimaler och spridningstalet med två deci- 

 maler. Men enligt samma regler skulle man även ha kunnat nöja sig med att 

 beräkna medelfelet med en decimal och spridningstalet utan någon decimal, 

 och jag anser i föreliggande fall denna senare tillämpning av regeln vara den 

 bättre, då spridningstalen även utan decimaler på ett fullgott sätt giva en 

 föreställning om arternas spridning inom provytan, och då vår uppfattning 

 om deras spridning ej blir noggrannare genom utsättandet av en eller ett par 

 decimaler, alldenstund medelfelet redan skulle inverka pa enhetssiffran. Dess- 

 utom är tidsvinsten, om inga decimaler beräknas, ej obetydlig, vilket kan vara 

 av värde, då metoden redan i övrigt är synnerligt tidsödande. 



